Справа № 464/1450/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3714/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бандирського Андрія Стефановича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року в складі судді Тімченко О.В. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У лютому 2024 року позивач ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 174771-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 39 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0.86586727 процентів за кожен день користування кредитом.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 39000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника, яку позичальник вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Також, 21.10.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 174771-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 16.06.2022». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме «Строк кредиту: 289 днів».

До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №174771-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 28 768 грн. 55 коп, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка на 12.02.2024 становить 111270 грн. 15 коп, з яких 37620,67 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту; 71 968,78 грн. сума прострочених платежів по процентах, 1680,70 грн. комісія. Враховуючи вищенаведене, позивач просив позов задоволити та стягнути з відповідача суму заборгованості.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором №174771-КС-003 про надання кредиту від 01 вересня 2021 року, що становить 111270,15 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 37 620,67 грн., суми прострочених платежів по процентам - 71 968,78 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1680,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 2422,40 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Бандирський А.С. Вважає рішення незаконним та необгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним було направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-4698 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено (направлено) для прийняття пропозиції позивача укласти договір №174771-КС-003 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Додає, якщо позивач стверджує, що ним сформовано одноразовий ідентифікатор, який відправлено на телефон відповідача, він мав би надати суду докази, які підтверджують факт такого ідентифікатора на номер телефону відповідача. Таким доказом може бути, довідка оператора мобільного зв`язку із зазначеннмя дати та змісту такого повідомлення.

Долучений позивачем до матеріалів справи лист «Візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору №174771-КС-003 про надання кредиту від 01.09.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства на сайті www.my.bizpozyka.com» не може бути належним та допустими доказом, що підтверджує обставини в даному листі, оскільки складений самим позивачем в довільній формі.

Окрім того, звертає увагу на те, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують факт надання кредитних коштів позивачем відповідачу. Зокрема, відсутні докази на підтвердження того, що банківська карта, яка зазначена в призначенні платіжного доручення №31301 від 01.09.2021, належить відповідачу.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнеення заборгованості за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 11 год. 30 хв. 15 квітня 2025 року, учасники справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, при цьому врахував, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини внаслідок підписання електронного договору, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес позика» сума заборгованості за договором №174771-КС-003 про надання кредиту від 01.09.2021 в розмірі 111270,15 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 37 620,67 грн., суми прострочених платежів по процентам - 71 968,78 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1680,70 грн.

При цьому суд врахував, що відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 01.09.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором укладено договір №174771-КС-003 458722-КС-002 (а.с.20-21).

Відповідно до п. 1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 39 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів; строк, на який надається Кредит - 24 тижнів; процентна ставка за Кредитом: в день 0,86586727%, фіксована; комісія за надання Кредиту - 5850 грн.; загальний розмір наданого Кредиту - 39 000,00 грн.; термін дії Договору до 16.02.2022; орієнтовна загальна вартість Кредиту - 85800,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка -3599,19 процентів.

Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-4698/ 01/09/2021 09:05:53 (а.с.21).

Також, додано Пропозицію (оферту) укласти Договір №174771-КС-003 про надання кредиту від 01.09.2021 (а.с.10-11) та Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №174771-КС-003 про надання кредиту (а.с.58), а також Паспорт споживчого кредиту (а.с. 12-13), в яких містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, аналогічні договору про надання кредиту. Крім того, в Паспорті споживчого кредиту в розділі 5 міститься графік платежів (а.с.12 зворот).

Крім того, позивачем додано Пропозицію укласти Додаткову угоду №1 (оферта) від 21.10.2021 до Договору №174771-КС-003 про надання кредиту від 01 вересеня 2021 року та Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Додаткової угоди №1 до Договору №174771-КС-003 про надання кредиту від 01 вересня 2021 (а.с.18-19). Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 16.06.2022». Також сторони домовились внести зміни в п.1 Договору та викласти «Строк Кредиту» в новій редакції, а саме «Строк кредиту: 289 днів».

Згідно із платіжним дорученням №31301 від 01.09.2021 ТОВ «Бізнес позика» перерахувало на вказану позичальником ОСОБА_1 банківську карту кошти в сумі 39 000 грн. згідно Кредитного договору №174771-КС-003 від 01.09.2021 (а.с.37).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором 174771-КС-003 від 01.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 станом на 14.02.2024 становить 111 270 грн. 15 коп, з яких 37 620 грн. 67 коп. - за кредитом, 71968,78 грн. - - за відсотками, 1680,70 грн. - по комісії (а.с.51-57).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з матеріалів справи, договір №174771-КС-003 про надання кредиту від 01.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису (G- 4698).

Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. Дані обставини стверджуться витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/ (а.с. 34).

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останньому за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже підписанням договору №174771-КС-003 про надання кредиту від 01.09.2021 ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомленийкредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних вище дій, зокрема надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та/або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Окрім того, факт укладення договору підтверджується частковим його виконанням ОСОБА_1 , зокрема, на загальну суму 28 768 грн. 55 грн.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ОСОБА_1 не оспорює у судовому порядку факт укладення кредитного договору, а отже не заперечується факт укладення між ТОВ «Бізнес Позика» та ним вказаного кредитного договору від 01.09.2021.

Крім того, відповідачем не зазначено, що особисті дані клієнта, зазначені в договорі про надання кредиту, не відповідають його даним.

Доводи скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальнику було відправлено одноразовий ідентифікатор на його його телефон, колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com/ про направлення одноразового ідентифікатора, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики, відповідачем у свою чергу не надано доказів, які б спростовували отримання ним такого повідомлення (одноразового ідентифікатора).

Щодо доводів того, що позивачем не надано доказів того, що банківська карта, на яку були зараховані кошти згідно договору №174771-КС-003 від 01.09.2021, належить ОСОБА_1 , колегією суддів такі до уваги не приймаються, оскільки кошти були зараховані на банківська карту, вказану ОСОБА_1 при створенні заявки на отримання кредиту.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення договору № 174771-КС-003 про надання кредиту 01.09.2021 та додаткової угоди № 1 до договору №174771-КС-003 від 21.10.2021.

Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи кредитний договір сторони погодили, що загальна сума отриманого кредиту становить 38000,00 грн., зі сплатою 0,86586727% в день, та комісії за надання Кредиту - 5850 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Бізнес Позика» по кредитному договору №174771-КС-003, повністю відповідає умовам договору, з урахуванням положень додаткової угоди № 1 від 21.10.2021, та вимогам законодавства, а позовні вимоги у сумі 111270,15 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем не надано аргументованого контррозрахунку заборгованості, розмір заборгованості відповічем не спростований, а тому колегія суддів вважає доведеним, що на момент звернення позивача до суду із даним позовом відповідач мав заборгованість перед ТОВ «Бізнес Позика».

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредиту в сумі 111 270,15 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту -37620,67 грн; суми прострочених платежів по процентах -71968,78 грн. та суми прострочених платежів за комісією - 1680,70 грн.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бандирського Андрія Стефановичазалишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк