ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/714/25
Провадження № 22-ц/821/714/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря: Кофанової А.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника адвокат Пилипенко Ростислав Борисович,

заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне Управління Національної Поліції в Черкаській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2025року (постановлену під головуванням судді Ушакової К.М. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне Управління Національної Поліції в Черкаській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу ,-

в с т а н о в и в :

7 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заява мотивована тим, що він з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 року у Національній поліції України.

Заявник вказує, що згідно свідоцтва про народження від 23.11.1977 № НОМЕР_1 при народженні він отримав ім`я ОСОБА_3 .

У грудні 1995 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано військовий квиток № НОМЕР_2 , в якому ім`я записано ОСОБА_3 .

В подальшому, на підставі військово-облікових документів 15.02.2001 було видано паспорт громадянина України, в якому його ім`я записано ОСОБА_3 .

В більшості службових документі, вказане вірне ім`я ОСОБА_3 .

08.08.2024 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» його, старшого сержанта звільнено зі служби за п. 7 ч. 1 ст. 77. Станом на день звільнення, стаж роботи становить 27 років, 6 місяців та 28 днів.

16.09.2024, зазначає заявник, він отримав новий ІD-паспорт № НОМЕР_3 , в якому вказано ім`я ОСОБА_3 .

Однак, у зв`язку із вказівкою у наказі ГУНП в Черкаській області від 08.08.2024 №286 о/с неактуального імені Вячеслав, він не може оформити пенсійні виплати за вислугою років у Головному управління ПФУ в Черкаській області, оскільки в пенсійному фонді вказують на розбіжності у його імені, яке зазначено в його ІD-паспорті та в наказі ГУНП в Черкаській області про звільнення з органів НПУ.

Самостійно виправити вказані в наказі ГУНП в Черкаській області від 08.08.2024 № 286 о/с відомості про своє ім`я, заявник не має можливості.

Листом ГУНП в Черкаській області від 27.09.2024 №34246-2024 відмовлено у внесенні виправлень до вказаного наказу про звільнення.

Крім того, зазначає заявник, у довідці ГУНП про вислугу років та наявність пільгового стажу від 25.11.2024 вказано неправильне ім`я ОСОБА_3 , що є перешкодою для оформлення останнім пенсії за вислугою років в ГУ ПФУ в Черкаській області

За наведених підстав, заявник просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності ОСОБА_4 , 1977 р.н., правовстановлюючих документів, а саме: наказу ГУНП в Черкаській області від 08.08.2024 №286 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 та довідки ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 3 36638-2024 про вислугу років сержанта поліції ОСОБА_2 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне Управління Національної Поліції в Черкаській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Роз`яснено, що він має право звернутися до суду із позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що заява про встановлення факту належності наказу та довідки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою і для вирішення таких питань компетентним державним органом встановлено інший порядок, а у разі незгоди з його рішенням, особа може подати позов у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі, поданій через систему « Електронний суд » 11 березня 2025 року, представник ОСОБА_2 адвокат Пилипенко Р.Б., посилаючись на незаконність та необгрунтованість ухвали, вважаючи її прийнятою із порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що заява не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Проте, не погоджується із такою позицією суду, оскільки заявник звернувся до місцевого суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а не про встановлення факту трудового стажу.

Крім того, вважає, що суд невірно визначився із підсудністю даних правовідносин та безпідставно відмовив у відкритті провадження, не врахувавши той факт, що у заявника відсутні правові підстави для оскарження відмови Пенсійного фонду у зарахуванні періоду роботи з 1997 по серпень 2024 в органах внутрішніх справ до адміністративного суду, оскільки наказ ГУНП в Черкаській області від 08.08.2024 №286 о/с про звільнення заявника та довідка ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 № 36638-20224 про вислугу років містять розбіжності у зазначенні імені заявника.

Самостійно виправити відомості про своє ім`я, вказує заявник, він не може, але законодавством передбачена можливість встановлення в судовому порядку належності особі документів, які підтверджують трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії.

Судом не враховано, що у листі ГУНП в Черкаській області від 27.09.2024 №34246-2024 відмовлено у внесенні виправлень до наказу про звільнення , оскільки в особовій справі заявника до моменту звільнення перебувала копія його паспорту, в якій зазначено ім`я ОСОБА_3 , а вже після звільнення у серпні 2024 будь-яких дій стосовно документів звільненої особи роботодавець не має права вчиняти.

На думку скаржника, судом першої інстанції порушено приписи п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем або часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Вказує, що заявник не порушує питання про встановлення в судовому порядку факту наявності у нього трудового стажу в ОВС, а просить встановити факт належності йому наказу про звільнення та довідки про трудовий стаж.

У заявника відсутній будь-який адміністративний спір про проходження служби й нарахування трудового (страхового) стажу та/або наявності трудових відносин ГУНП в Черкаській області, у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення заявника до адміністративного суду.

Для призначення пенсії скаржнику необхідно лише привести документи про звільненні у відповідність до його нових паспортних даних, які були оформлені у вересні 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законнимі обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріальногоп рава із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду у порядку окремого провадження про встановлення належності йому правовстановлюючих документів, оскільки зазначене в них ім`я не збігається із ім`ям, вказаним у його ІD-паспорті громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 315 ЦПК України справи про встановлення належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08 листопада

2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі

№ 370/2598/16-ц вказала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто, у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 522/7723/23.

Також у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21 та від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 вказано, що заява про встановлення факту належності документів, серед іншого, трудової книжки та довідок про уточнення стажу роботи, в яких по-батькові заявника вказано неправильно, за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, заявник посилався на те, що в наказі ГУНП в Черкаській області від 08.08.2024 №286 о/с про звільнення заявника та довідці ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 № 36638-20224 про вислугу років, містяться розбіжності у зазначенні імені заявника, а саме там вказано ім`я ОСОБА_3 , проте за паспортом його ім`я ОСОБА_3 .

Разом з тим, зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник звертався до Управління НПУ із заявою про внесення виправлень його імені на правильне ОСОБА_3 , у наказі про звільнення № 286 о/с від 08.08.2024 та довідці ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 №36638-2024 про вислугу років, проте листом ГУНП в Черкаській області від 27.09.2024 №34246-2024 відмовлено у внесенні відповідних виправлень.

Крім того, встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів, наказу про звільнення № 286 о/с від 08.08.2024 та довідці ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 №36638-2024 про вислугу років, заявнику необхідне для призначення та нарахування пенсії.

Отже, метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме наказу про звільнення та довідки про вислугу років, необхідне заявнику для реалізації права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пунктів 3, 26 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12серпня 1993 року №637 (з наступними змінами), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, крім іншого, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Для підтвердження служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції приймаються довідки, які видаються в порядку, що визначається МВС. Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Згідно роз`яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанови №5 від 31 березня 1995 року) на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

У даній справі заявник просив суд встановити факт належності наказу про звільнення № 286 о/с від 08.08.2024 та довідки ГУНП в Черкаській області від 25.11.2024 №36638-2024 про вислугу років, що неможливо вирішити в позасудовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції помилково вказав, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення (належності правовстановлюючих документів), повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження є обґрунтованими.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича- задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2025 року - скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне Управління Національної Поліції в Черкаській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова

/повний текст постанови суду виготовлений 17 квітня 2025 року/