Номер провадження: 22-ц/813/3317/25
Справа № 496/5629/21
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, треті особи: держаний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Діана Миколаївна, служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, про визнання недійсним та скасування акту про передачу майна та свідоцтва нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним та скасувати акт про передачу нерухомого майна в рахунок погашення боргу та визнати недійсним і скасувати свідоцтво нотаріуса. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачці стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 отримав від відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. Акт про передачу майна в рахунок погашення боргу від 05.10.2020 року. На підставі вказаного акту Державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко Ворсуляк Д.М. видала ОСОБА_2 свідоцтво яким посвідчила, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного садового будинку, зазначеного на плані літерою «А», загальною площею 99,40 кв.м., оскільки торги не відбулись і стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 10.

Позивачку про вищезазначені виконавчі дії приватний виконавець не повідомляв, копії постанов та акту не надсилав, а проте, що право власності на садовий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 їй стало відомо 30.10.2021 року. Приватний виконавець здійснив примусове стягнення знаючи, що у спірному будинку зареєстрована та проживає неповнолітня особа - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звернувся до Органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області за дозволом на реалізацію садового будинку, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М.; треті особи: держаний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., служба у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання недійсним та скасування акту про передачу нерухомого майна та свідоцтва нотаріуса відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що постановою Великої Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 встановлено, що «відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовій формі). Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом про іпотеку. У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це положення кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції. В зв`язку з цим, враховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти».

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 09 квітня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на недоведеність позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року розглянуто позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Гребенюк І.М. про визнання договору купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 удаваним та визнання його договором застави та визнання права власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку та позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ОСОБА_4 , які діяли в інтересах неповнолітнього сина про звернення стягнення на предмет застави та стягнення грошових коштів.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року - в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення грошових коштів, а також стягненні судових витрат - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, третя особа орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. Стягнуто з відповідачів солідарно грошові кошти у розмірі 42 122, 25 долара США, що станом на 10 травня 2017 року еквівалентно 1116633 гривні.

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, третя особа Біляївська РДА про звернення стягнення на предмет застави було відмовлено (т.1, а.с. 19-27)

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 та скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 16-18).

05 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. було складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у ВП № 57039711. Вказаним актом приватний виконавець встановив, що спірний садовий будинок належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору дарування №1314, від 16.05.2012 року. Приватним виконавцем Долинським М.М., вищезазначений садовий будинок площею 99.4 кв.м. та земельна ділянка площею 0.0521 га, кадастровий номер::02:002:0707, за адресою: АДРЕСА_1 , було передано до Державного підприємства «СЕТАМ» для реалізації, шляхом продажу через систему електронних торгів за ціною встановленою звітом про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість якого становить - 438 357 гривень 00 копійок.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів №497236 від 17.08.2020, торги з реалізації нерухомого майна, а саме: Садового будинку та земельної ділянки, не відбулися за відсутністю допущених учасників торгів, у зв`язку з чим Державним підприємством «СЕТАМ» було проведено переоцінку та призначені другі торги на 07.09.2020 року за ціною- 372 603 гривень 45 копійок.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №500672 від 07.09.2020, торги з реалізації вказаного нерухомого майна, не відбулися за відсутністю допущених учасників торгів, зв`язку з чим Державним підприємством «СЕТАМ» було проведено переоцінку та призначені треті торги на 28.09.2020 року за ціною - 306 849 гривень 90 копійок.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів №503691 від 28.09.2020, торги з реалізації вказаного нерухомого майна, не відбулися за відсутністю допущених учасників торгів. Враховуючи зазначені обставини та керуючись ч.ч. 6,7,8,9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М., було запропоновано стягувачу ОСОБА_2 залишити за собою нереалізоване майно. Та як наслідок, в рахунок погашення боргу за виконавчим листом у справі №496/3140/16ц від 23.03.2018 року виданого Біляївським районним судом Одеської області ОСОБА_2 було передано у власність садовий будинок та земельна ділянка за адресою : АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 173-174).

08 вересня 2021 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашеного боргу, складного Долинським М.М. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області від 05.10.2020 року було видно свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 11).

10 листопада 2021 року Головою Правління ДСТ «ВІТАМІН» на ім`я уповноваженого власника житлового приміщення/будинку, членові дачно-садового кооперативу Дударевій Н.А., надано довідку №15/4, про те, що за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих/входять: ОСОБА_1 1982 р.н., ОСОБА_4 1976 р.н., ОСОБА_3 2009 р.н. (т.1, а.с. 12)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

Так, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Подібний за змістом висновок наведений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №199/8324/19.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним Акту про передачу майна в рахунок погашення боргу та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, не відповідає належному способу захисту в цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Наведене узгоджується з правовими висновками сформульованими, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Водночас суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у ВП №57039711 було складено приватним виконавцем 05.10.2020 (т.1, а.с. 173-174), свідоцтво про право власності на садовий будинок видано 08 вересня 2021 року, тоді як довідка Голови Правління ДСТ «ВІТАМІН» видана ОСОБА_1 лише 10 листопада 2021 року. Отже, на момент реалізації нерухомого майна, ОСОБА_1 , яка достеменно знала про існування свого боргу, не надала приватному виконавцю таку довідку, як на підтвердження права користування цим нерухомим майном своїм неповнолітнім сином.

Також, слід зазначити, що в позовній заяві позивачем зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_2 , що також підтверджено копією паспорту ОСОБА_1 .

Сама довідка ДСТ «ВІТАМІН» за своїм змістом, ніяк не підтверджує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_3 , дійсно проживають або зареєстровані за спірною адресою.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним та скасування Акту про передачу майна в рахунок погашення боргу від 05.10.2020 року, та відповідно визнання недійсним та скасування свідоцтва від 08.09.2021 року. Позивач будучі обізнаною про існування боргу та відповідно можливого здійснення виконавчих дій виконавцем, не повідомила його про можливе порушення прав неповнолітньої дитини на користування будинком. При цьому, належних доказів реєстрації дитини за адресою реалізованого майна, або будь-якого іншого доказу, окрім довідки Садового товариства, які б підтвердили проживання в спірному будинку дитини, позивачка не надала, у зв`язку з чим неповнолітня дитина не набула права користування цим житловим приміщенням.

Однак колегія суддів з такими висновками погодитись не може, так як обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові та не потребує встановлення факту доведенності чи недоведенності позовних вимог. У зв`язку з цим у задоволенні вказаних вимог належало відмовити саме з цієї правової підстави (неналежний спосіб захисту).

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19, то колегія суддів не бере її до уваги, так як у позові відмовлено з підстав обрання неналежного способу захисту, а не по суті позовних вимог.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14 (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду: від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення необхідно змінити шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 вересня 2024 року змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на недоведеність позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

Л.М. Вадовська