ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року у складі судді Похвалітої С.М. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та відсотків річних,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та відсотків річних (а.с. 2-3), в обґрунтування якого посилалось на те, що 11.07.2005 року між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладений кредитний договір №0.

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» у 2014 році звернулось до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/6901/14-ц від 17.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 11.07.2005 року в сумі 172 405,87 грн та судовий збір в сумі 1 724,06 грн.

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів оформлених протоколом електронного аукціону №UA - EA 2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором №0 від 11 липня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №208/6901/14-ц (провадження №6/208/24/20) від 15.01.2020 року замінено сторону (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

Враховуючи, що рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/6901/14-ц від 17.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 172 405,87 грн, яка боржником на дату подання цієї позовної заяви не сплачена, тому позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь нараховані за період з 30.09.2020 року по 30.09.2023 року відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/6901/14-ц від 17.12.2014 року: три відсотки річних у розмірі 15 527,10 грн, та інфляційні витрати у розмірі 82 953,51 грн, а всього 98 480, 61 грн, та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та відсотків річних, відмовлено в повному обсязі (а.с. 88-91).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» подало апеляційну скаргу (а.с. 94-97), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шпакову Т.С. скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін (а.с. 145-148).

ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» подало відповідь на відзив (а.с. 151-153).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2014 заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №208/6901/14-ц (провадження №6/208/24/20) від 15.01.2020 року замінено сторону (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

04 листопада 2020 року постановою Дніпровським апеляційним судом ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.01.2020 року було скасовано. У задоволені заяви ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони у виконавчому провадженні, поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу виконавчих листів відмовлено.

У даній постанові Дніпровський апеляційний суд зазначив наступне: "Ставлячи питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, заявник не надав належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги усіх сум заборгованості зазначених у рішенні суду. З наданих доказів не можливо встановити суму грошових зобов`язань відповідачів, які згідно договору №1370К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019р. та додатку до нього перейшли до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»".

Дане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 04.11.2020 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що Дніпровським апеляційним судом встановлено, що ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» не надало належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги всіх сум заборгованості зазначених у рішенні суду від 04 листопада 2020 року №208/6901/14-ц, провадження №22-ц/803/6813/20, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду, не може повною мірою погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Висновки суду першої інстанції про те, що зобов`язання між сторонами є натуральним, а тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню, на думку колегії суддів є помилковими виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за спливом позовної давності.

Разом з тим, у справі, що переглядається основна вимога кредитора вже захищена у судовому порядку заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №208/6901/14-ц від 17.12.2014 року, за яким з відповідачів стягнуто солідарно суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.

ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року було відмовлено у заміні сторони стягувача у виконавчих листах на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/6901/14, відповідно до якого солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором №0 від 11 липня 2005 року та судових витрат в сумі 174 129, 93 грн з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

Постанова Дніпровського апеляційного суду обґрунтована тим, що ставлячи питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, заявник не надав належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги всіх сум заборгованості зазначених у рішенні суду. З наданих доказів неможливо встановити суму грошових зобов`язань відповідачів, які згідно договору №1370/К про відступлення прав вимоги від 11.05.2019р. та додатку до нього перейшли до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції відмовляючи ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження виходив з того, що він не має можливості встановити дійсний розмір заборгованості на яку до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» перейшло право вимоги, а не з підстав недоведеності самого факту переходу право вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем під час розгляду даної справи надав належні та достовірні докази на підтвердження розміру заборгованості боржника ОСОБА_1 право вимоги на яку перейшло до позивача від ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, проте суд першої інстанції не звернув увагу на них, не дав їм правової оцінки та в рішенні суду не обґрунтував підстави їх відхилення у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення та прийшов до помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.

Та обставина, що ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року було відмовлено у поновленні пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчих листів виданих на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/6901/14, відповідно до якого солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором №0 від 11 липня 2005 року та судових витрат в сумі 174 129, 93 грн, а також у видачі дублікату виконавчих листів по справі №208/6901/14, не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу на те, що згідно відомостей ЄДРСР ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року видано дублікати виконавчих листів, виданих на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року по справі №208/6901/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказана ухвала суду набрала законної сили 08.05.2020 року.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18).

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням у справі №208/6901/14, яке набрало законної сили, та складає 172 405,87 грн.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі №759/4755/19 (провадження №61-14506св20), від 29 листопада 2023 року у справі №753/1527/22 (провадження №61-9430св23).

Суд першої інстанції вказаного не врахував та не звернув уваги, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №204/3530/17, від 17 лютого 2021 року у справі №303/7132/18.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунок інфляційних втрат та в позові наведено розрахунок 3 % річних за період з 30.09.2020 року по 30.09.2023 року.

Однак колегія суддів не погоджується з таким розрахунком виходячи з наступного.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу.

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що в силу приписів п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та суми боргу із урахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню лише за період з 30.09.2020 року до 23.02.2022 року, тобто до часу впровадження у країні воєнного стану.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне навести свій розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 30/09/2020 до 23/02/2022172 405,87 грн.
Всього:172 405,87 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (30/09/2020 - 23/02/2022)Індекс інфляції
жовтень 2020101,00
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80
грудень 2021100,60
січень 2022101,30
лютий 2022101,60

Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період: Iic (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.16890269

Таким чином розмір інфляційного збільшення становить: 172 405,87 x 1.16890269 172 405,87 = 29 119,82 грн.

3% річних: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 30/09/2020 до 31/12/2020 172 405,87 x 3 % x 93 : 366 : 100931 314,24 грн.
з 01/01/2021 до 23/02/2022 172 405,87 x 3 % x 419 : 365 : 1004195 937,37 грн.

Тобто, загальний розмір 3% річних становить 7 251,62 грн.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням судового рішення, що набрало законної сили, позовні вимоги ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних у розмірі 7 251,62 грн та інфляційні втрати у розмірі 29 119,82 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно ст. 141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позову колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФУ «Європейська Факторингова компанія розвитку» судові витрати по справі, а саме: судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 2 478,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних у розмірі 7 251,62 грн та інфляційні втрати у розмірі 29 119,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова компанія розвитку» судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у сумі 2 478,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 09 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна