Номер провадження: 22-з/813/188/25
Справа № 509/2406/22
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (судді-доповідача), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Компанійця Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в особі свого представника Мастістого Іллі Андрійовича

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 13 травня 2015 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, був укладений нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., договір позики № б/н, згідно умов якого відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 136000 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 30 квітня 2016 року згідно вказаного у договору графіку платежів.

В подальшому 10 вересня 2015 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору від 13 травня 2015 року, якою пункти 1, 2, 6, 8 договору позики викладено у новій редакції та зазначено, що ОСОБА_1 позичила, а ОСОБА_2 взяв у борг грошову суму у розмірі 4006800 грн, що в еквіваленті складає 185000 дол. США по курсу продажу долара США, встановленому станом на 10.09.2015 року (100 доларів США 2160 грн) без нарахування відсотків, та зобов`язується повернути її до 30 квітня 2016 року згідно графіка вказаного у Додатковій угоді.

Відповідач ОСОБА_2 у визначений договором строк борг повернув частково в розмірі 64000 дол. США, заборгованість за договором позики на день подання позову складає 175500 доларів США. При цьому вказує, що відповідно до умов п. 9 договору внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язань він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 12 % від суми вказаної у п. 1 цього договору за перший місяць прострочки та 3,5 % щомісячно за кожен наступний місяць, а в разі порушення строку повернення останнього платежу на один день та більше, сума цього платежу збільшується на 10 % і належить до сплати з врахуванням цього збільшення.

Вважає, що оскільки відповідач графіку платежів не дотримувався, строк виконання зобов`язань сплив, фактично останній платіж це розмір неповерненої заборгованості у розмірі 175500 доларів США, тому сума останнього платежу збільшується на 10% та складає 193050 доларів США.

У зв`язку із чим вказує, що з відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 13 травня 2015 року підлягає стягненню 283 572,45 доларів США, що складається із заборгованості у розмірі 175500 доларів США, штрафу у розмірі 74 335,40 доларів США, 10 % від суми останнього платежу 17550 доларів США та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 16187,05 доларів США.

Крім того зазначає, що 01 грудня 2021 року між нею (позивачкою) та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно умов якого відповідачка отримала у борг грошові кошти в розмірі 300000 дол. США, які зобов`язалась повернути до 31 грудня 2021 року. Цього ж дня між нею (позивачкою) та відповідачкою ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно умов якого відповідачка отримала у борг грошові кошти в розмірі 262226 дол. США, які зобов`язалась повернути до 31 грудня 2021 року. Однак, у встановлений договорами строку відповідачка свої зобов`язання не виконала.

Заборгованість за договором позики на день подання позову складає 300000 доларів США.

Відповідно до умов п. 9 договору внаслідок неналежного виконання боржником зобов`язань вона зобов`язана сплатити штраф у розмірі 12 % від суми, вказаної у п. 1 цього договору, за перший місяць прострочки та 3,5 % щомісячно за кожен наступний місяць.

У зв`язку із чим вказує, що з відповідачки ОСОБА_3 підлягає стягненню:

за договором позики від 01 грудня 2021 року 392578,36 доларів США, що складається із заборгованості у розмірі 300000 доларів США, штрафу у розмірі 88140 доларів США, 3 % за прострочення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 4438,36 доларів США;

за договором позики від 01 грудня 2021 року 337902,99 доларів США, що складається із заборгованості у розмірі 262226,00 доларів США, штрафу у розмірі 71797,48 доларів США, 3 % за прострочення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3879,51 доларів США.

В процесі розгляду справи позивачка уточнила розмір позовних вимог, подавши до суду заяву щодо перерахунку сум, що підлягають стягненню, в якій вказала, що за договором позики від 13 травня 2015 року до стягнення підлягає грошова сума у розмірі 189 869,54 доларів США, що складається з заборгованості у розмірі 175 500,00 доларів США, 3 % річних у розмірі 14369,54 доларів США; за договором позики від 01 грудня 2021 року на суму 300 000 доларів США до стягнення підлягає грошова сума у розмірі 301 331,51 доларів США, яка складається з заборгованості у розмірі 300000,00 доларів США, 3 % річних у розмірі 1331,51 доларів США; за договором позики від 01 грудня 2021 року на суму 262 226,00 доларів США до стягнення підлягає грошова сума у розмірі 2630389,85 доларів США, що складається з заборгованості у розмірі 262 226,00 доларів США, 3 % річних у розмірі 1163,85 доларів США, а тому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову суму у гривні, що еквівалентно 754 590,90 доларів США згідно курсу продажу долара США, встановленому на Міжбанківському валютному ринку станом на день прийняття рішення суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики б/н від 13 травня 2015 року та додаткової угоди № 1 від 10 вересня 2015 року в розмірі 135097,27 доларів США, судовий збір в розмірі 6202,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики б/н від 01 грудня 2021 року в розмірі 692027,87 доларів США, судовий збір в розмірі 6202,50 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, та просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме: в частині стягнення боргу за договором позики від 01 грудня 2021року у розмірі 300 000 доларів США. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики б/н від 13.05.2015, додаткової угоди №1 від 10.09.2015, штрафу та 3% річних у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року розгляд справи за апеляційними скаргами призначено на 07 травня 2024 року о 12-й год.

Розгляд справи відкладено останній раз на 22 липня 2025 року о 13-45 год.

15 квітня 2025 року через підсистему Електронний суд на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 в особі свого представника Компанієць М.М. надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник із посиланням на вимоги ст. 149, 150 ЦПК України, просить накласти арешт:

на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах ціни позову, в тому числі на:

земельну ділянку площею 3.6786 га, кадастровий номер: :01:003:0296;

земельну ділянку площею 8.4301 га, кадастровий номер: :01:003:0230;

земельну ділянку площею 7.0887 га, кадастровий номер: :01:003:0229;

земельну ділянку площею 6.8299 га, кадастровий номер: :01:001:0029;

земельну ділянку площею 0.0558 га, кадастровий номер: :02:005:0924;

земельну ділянку площею 0.044 га, кадастровий номер: :02:005:0925;

земельну ділянку площею 3.074 га, кадастровий номер: :01:002:0040 за

адресою: Одеська обл., Кодимський р., с/рада. Петрівська;

земельну ділянку площею 1.6799 га, кадастровий номер: :01:002:0830,

за адресою: Одеська обл., Кодимський р., с. Будеї;

земельну ділянку площею 1.6802 га, кадастровий номер: :01:002:0829,

за адресою: Одеська обл., Кодимський р., с/рада. Будеївська;

квартира за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 11410021;

195/10000 частки пансіонат сімейного відпочинку за адресою:

АДРЕСА_2

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11193780;

111/10000 частки пансіонат сімейного відпочинку за адресою:

АДРЕСА_2

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11193780;

ЗАЗ LANOS 2013 року випуску;

на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в межах ціни позову, в тому числі на:

транспортний засіб КМЗ ДНЕПР МТ 2000 року випуску.

Заява обґрунтована тим, що суми грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідачів, є значними, відповідачі добровільно заборгованість не повернули і не вчиняють жодних дій щодо повернення зоборгованості, натомість намагаються приховати та відчужити своє майно з метою утруднення майбутнього виконання рішення суду, в тому числі, що може бути здійснено за рахунок належного відповідачам нерухомого майна, зокрема, з власності ОСОБА_6 17.05.2023 вибули житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :02:005:0550, на підставі Договорів купівлі-продажу, за якими ОСОБА_6 є іпотекодавцем.

Щодо відповідачки ОСОБА_3 заявниця зазначає, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року у справі № 509/2406/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики б/н від 01 грудня 2021 року в розмірі 692 027,87 доларів США, судовий збір в розмірі 6 202,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчиняє правочини, спрямовані на зменшення кількості та вартості її майна, зокрема, постійно запозичує грошові кошти у різних осіб та забезпечує такі зобов`язання своїм нерухомим майном (іпотека), відчужує нерухоме майно.

Отже, заборгованість відповідачки ОСОБА_3 є значною, відповідачка є недобросовісною боржницею, оскільки ухиляється від повернення боргу позивачці чи врегулювання заборгованості іншим чином. Така поведінка боржниці свідчить про наявність ризиків не повернення боргу та відчуження нею майна та грошових коштів, за рахунок яких може бути задоволено позовні вимоги та поновлено порушені права ОСОБА_1 у зв`язку з чим у позивачки виникає обґрунтоване припущення, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути істотно ускладненим чи навіть неможливим виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивачки.

Щодо відповідача ОСОБА_2 заявниця зазначає, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2023 року у справі № 509/2406/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики б/н від 13 травня 2015 року та додаткової угоди № 1 від 10 вересня 2015 року в розмірі 135 097,27 доларів США, судовий збір в розмірі 6 202,50 грн.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_2 має у власності рухоме майно - транспортний засіб КМЗ Днепр МТ 2000 року випуску.

Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_2 є значною, відповідач є недобросовісним боржником, оскільки ухиляється від повернення боргу позивачці чи врегулювання заборгованості іншим чином. Така поведінка боржника свідчить про наявність ризиків не повернення боргу та відчуження ним майна та грошових коштів, за рахунок яких може бути задоволено позовні вимоги та поновлено порушені права ОСОБА_1 у зв`язку з чим у позивачки виникає обґрунтоване припущення, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути істотно ускладненим чи навіть неможливим виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивачки.

Враховуючи суму боргу, такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

17 квітня 2025 року через підсистему Електронний суд від ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 на адресу Одеського апеляційного суду надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких вважає заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованою та безпідставною, просить відмовити у задоволенні даної заяви, посилаючись на те, що з власності ОСОБА_3 вибули житловий будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 на підставі Договорів купівлі-продажу від 17.05.2023, за якими ОСОБА_3 є іпотекодавцем, і це не свідчить про вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на відчуження або приховання майна, з метою утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Зазначає, що з інформаційної довідки з ДРРПНМ вбачається, що ОСОБА_3 має у своїй власності достатнє нерухоме майно, за рахунок якого можливе виконання майбутнього рішення суду в примусовому порядку.

Представником ОСОБА_1 не доведено належними доказами вчинення ОСОБА_3 дій, направлених на відчуження власного майна, з метою утруднення виконання майбутнього рішення суду.

Будь-яких інших доводів наявності підстав для забезпечення позову, окрім як вибуття з власності житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , представником позивача не наводиться.

Звертає увагу суду на те, що заходи забезпечення позову мають бути адекватними та співмірними до позовних вимог. Проте представником позивача поряд з зазначенням розміру позовних вимог до ОСОБА_3 не наводяться відомості щодо вартості майна, на яке він просить накласти арешт та не додано відповідних доказів, що не дозволяє встановити співмірність таких заходів забезпечення позову про які просить заявник, позовним вимогам.

Крім того вважає, що дійсною метою даної заяви про забезпечення позову є не наявність ризиків утруднення або унеможливлення виконання рішення суду, а бажання позивача створити незручності відповідачу в повсякденному житті, оскільки предствник позивача просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , а також на грошові кошти, наявні на банківських рахунках.

Згідно частин 1, 7 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного( розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, Верховний Суд сформулював та підтримує правову позицію про те, що у разі подання позову про стягнення коштів відповідач, якщо немає відповідних обмежень, може у будь-який момент розпорядитися коштами та відчужити майно. І це у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача (постанова від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23).

За обставин цієї справи вказані заходи забезпечення позову, про які ставиться питання позивачкою, є співмірним із заявленими нею вимогами, які спрямований на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи, шляхом арешту належного згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачам нерухомого майна, а також рухомого майна. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування таких заходів забезпечення позову призведе до порушення збалансованості інтересів сторін та невиправданого обмеження прав відповідачів ОСОБА_7 на володіння та користування майном.

Отже, хоча і посилання заявника на те, що відповідачі мають намір відчужити своє майно з метою утруднення майбутнього виконання рішення суду, на що посилається відповідачка ОСОБА_3 , не підкріплене відповідними доказами, проте апеляційний суд з огляду на наведену практику ВС вважає, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування у разі вимоги надання відповідних доказів завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 08 жовтня 2024 року у cправі № 5026/1357/2012(925/229/24), від 09 червня 2021 року у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/273/20, від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18.

Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності (постанова Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22).

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі № 361/3446/21зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Згідно відповіді №1300409 від 17.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суду з метою актуалізації наданих позивачкою відомостей (від 18.03.2025), вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 3.6786 га, кадастровий номер: :01:003:0296; земельна ділянка площею 8.4301 га, кадастровий номер: :01:003:0230; земельна ділянка площею 7.0887 га, кадастровий номер: :01:003:0229; земельна ділянка площею 6.8299 га, кадастровий номер: :01:001:0029; земельна ділянка площею 0.0558 га, кадастровий номер: :02:005:0924; земельна ділянка площею 0.044 га, кадастровий номер: :02:005:0925; земельна ділянка площею 3.074 га, кадастровий номер: :01:002:0040 ; земельна ділянка площею 1.6799 га, кадастровий номер: :01:002:0830; земельна ділянка площею 1.6802 га, кадастровий номер: :01:002:0829.

Згідно відповіді №1300385 від 17.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_3 на право власності належить 1/1 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді №1300385 від 17.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_3 на право власності належить 195/10000 та 111/10000 частки пансіоната сімейного відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11193780.

При розгляді даної заяви апеляційний суд виходить з того, що з матеріалів справи вбачається про існування спору між сторонами, предметом якого є стягнення боргу за договорами позики у значному розмірі (754590,90 доларів США), рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року позов задоволено частково, та враховуючи, що обраний захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках відповідачів в межах ціни позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду.

Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачам, не позбавить їх конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим та рухомим майном, а лише тимчасово обмежить право відповідачей реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №915/373/20.

Отже накладення арешту на грошові кошти відповідачей на відкритих ними рахунках у банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Наведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21.

Беручи до уваги зазначені вище обставини, доводи наведені в обґрунтування заяви, суд приходить до висновку, про задоволення заяви.

Натомість, заперечення відповідачки ОСОБА_3 на заяву про забезпечення позову не спростовує наведеного.

Ураховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в межах ціни позову 754590,90 доларів США (заява щодо перерахунку сум, що підлягають стягненню) (а.с. 163-164 т.1).

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Компанійця Миколи Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Накласти арешт на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах ціни позову 754590,90 доларів США, в тому числі на:

земельну ділянку площею 3,6786 га, кадастровий номер: :01:003:0296;

земельну ділянку площею 8,4301 га, кадастровий номер: :01:003:0230;

земельну ділянку площею 7,0887 га, кадастровий номер: :01:003:0229;

земельну ділянку площею 6,8299 га, кадастровий номер: :01:001:0029;

земельну ділянку площею 0,0558 га, кадастровий номер: :02:005:0924;

земельну ділянку площею 0,044 га, кадастровий номер: :02:005:0925;

земельну ділянку площею 3,074 га, кадастровий номер: :01:002:0040 за

адресою: Одеська обл., Кодимський р., с/рада. Петрівська;

земельну ділянку площею 1,6799 га, кадастровий номер: :01:002:0830,

за адресою: Одеська обл., Кодимський р., с. Будеї;

земельну ділянку площею 1,6802 га, кадастровий номер: :01:002:0829,

за адресою: Одеська обл., Кодимський р., с/рада. Будеївська;

квартира за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 11410021;

195/10000 частки пансіонат сімейного відпочинку за адресою:

АДРЕСА_2

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11193780;

111/10000 частки пансіонат сімейного відпочинку за адресою:

АДРЕСА_2

реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11193780;

ЗАЗ LANOS 2013 року випуску.

Накласти арешт на усе рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в межах ціни позову 754590,90 доларів США, в тому числі на:

транспортний засіб КМЗ ДНЕПР МТ 2000 року випуску.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Боржники: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ).

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання 16 квітня 2028 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту ухвали 17 квітня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький