ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3476/25 Справа № 196/1287/24 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Юрія Олександровича на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

У листопаді 2024 року надійшла уточнена позовна заява про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року відмовлено позивачці ОСОБА_1 у прийнятті уточненої позовної заяви від 28 листопада 2024 року. Повернено ОСОБА_1 уточнену позовну заяву від 28 листопада 2024 року. Роз`яснено позивачці право на звернення до суду з новим самостійним позовом.

Ухвала суду мотивована тим, що за уточненою позовною заявою заявляються вимоги, які є новими, що не є за своїм змістом збільшенням розміру позовних вимог, а також суперечить положенням ч.3 ст. 49 ЦПК України, оскільки є новою позовною заявою, яка викладена у новій редакції та яка за своїм змістом містить в собі одночасну зміну предмету і підстав позову, що не передбачено процесуальним законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та справу направити на продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті уточненої позовної заяви та повертаючи її суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

З поданої уточненої позовної заяви позивачки, остання доповнила позов новою вимогою і на обґрунтування цієї вимоги зазначила нові обставини, які були відсутні у первісному позові, що по своїй суті є новим позовом.

Нові позовні вимоги фактично стосуються цивільно-правових відносин щодо права спільної сумісної власності подружжя, поділу такого майна подружжя і визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Як на правову підставу позивачка посилається на приписи ст.ст. 60, 61, 68 СК України.

Поміж тим, предметом первісного позову є витребування із володіння відповідача автомобіля та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу. Як на правову підставу позивачка посилається на приписи ст. ст. 387, 1212 ЦК України.

Первісні позовні вимоги та уточнені позовні вимоги мають різну правову природу та різний характер правовідносин, тобто різний предмет позову і предмет доказування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретної позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зміна позивачем підстав і предмета позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива.

Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого наодночасну зміну предмета і підстави позову,суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача (постанова Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19).

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (п.7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлені уточнені позовні вимоги стосуються майнових прав між одними й тими ж сторонами по справі, питання про поділ майна подружжя не стоїть, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки як вбачається з уточненої позовної заяви позивачка просить визнати за нею право власності на частку майна, посилаючись при цьому на ст.ст. 60, 61, 68 СК України.

Безпідставними є твердження скаржника про те, що позивачем змінено лише позовні вимоги, доповнено позовні вимоги новими обставинами при збереженні первинних обставин, що не може свідчити про заміну підстав позову.

Також слід зазначити, що виходячи з висновків, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 761/7978/15-ц, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову або про збільшення кількості позовних вимог та підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову.

Повернення у таких випадках уточненої позовної заяви не може свідчити про фактичну відмову в доступі до правосуддя і в захисті цивільного права, оскільки позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Доводи скаржника про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а тому не є правовою підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо повернення зустрічного позову, тому, з огляду на положення статті 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Юрія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова