Справа № 504/4996/24
Номер провадження 2/504/1657/25
01.04.2025с-ще Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Вінської Н.В.,
секретаря Коцар А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -
04.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У обґрунтування позову зазначає, що 13 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 12.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №9 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 11 травня 2010 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №622 та видано свідоцтво серії НОМЕР_2 від 09 лютого 2016 року.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.07.2020 р. у справі №504/138/20 шлюб із відповідачем було розірвано, з моменту розірвання шлюбу відповідач практично припинив спілкування з дітьми, мав значну заборгованість за сплатою аліментів. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей Відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Наразі доньки навчаються у школі (Кремидівському закладі загальної середньої освіти): ОСОБА_3 у 9-Б класі, що підтверджується довідкою за вих. №147 від 18.11.2024 р. а ОСОБА_5 у 3 класі, що підтверджується довідкою за вих. №148 від 18.11.2024 р.

Відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує їх вдома, у шкільному закладі, що підтверджується відповідними Характеристиками доньок.

Крім того, Відповідач власноручно написав нотаріально посвідчену заяву від 11 листопада 2024 р., у якій підтвердив, що дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дітей, - неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цій заяві Відповідач визнає, що не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до наших дітей, не приймає участі у вихованні дочок, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також не приймає участі у забезпеченні здобуття дочками обов`язкового рівня освіти.

Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась надавши до суду заяву про проведення судового розгляду у відсутність позивача якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв та клопотань до суд надав, суд виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.

Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №9 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 11 травня 2010 року у якому матір`ю вказано ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у нас народилася дочка ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №622 та видано свідоцтво серії НОМЕР_2 від 09 лютого 2016 року у якому матір`ю вказано ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.07.2020 р. у справі N2504/138/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Постановою від 07.06.2024 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частині від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.02.2019 року і до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім починаючи з 24.04.2028 року в розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

Відповідно до наданих суду характеристик з місця навчання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач ОСОБА_2 навчанням дітей не цікавиться у вихованні дітей участі не бере.

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно до висновку комісії з питань захисту прав дітей Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 24 січня 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 визнано доцільно позбавити громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Постановою КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Відповідач ОСОБА_2 не спілкується із дітьми, не цікавиться їх життям, надав нотаріально засвідчену заяву якою погодився на позбавлення його батьківських прав, тобто свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є недостатньою, що у свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» заява №70879/11 встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та співмірними.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.150,164,165,167,171, Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, ст.ст. 6-13, 19, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити

Позбавити ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Вінська Н. В.