Номер провадження: 22-ц/813/824/25
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Ляшенка Олега Валерійовича

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Домусчі Л.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, на яке племінникам ОСОБА_7 видані свідоцтва про право на спадщину.

Так, племіннику ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину:

- № 1241 від 28.11.2019 року на земельну ділянку, площею 0,0107 га, кадастровий номер :29:006:0103, та житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- № 1256 від 03.12.2019 року на квартиру

АДРЕСА_2 № 1257 від 03.12.2019 року на квартиру АДРЕСА_3 ;

а племінниці ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину:

- № 1258 від 03.12.2019 року на квартиру АДРЕСА_4 ;

- № 1259 від 03.12.2019 року на квартиру АДРЕСА_5 .

Земельну ділянку, площею 0,0107, га кадастровий номер :29:006:0103, та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння, реєстрові номери - № 1266, № 1267, посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Журавель М.В. 04.12.2019 року.

ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 04.03.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Журавель М.В., реєстровий номер № 78.

Позивачка зазначає, що вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцями протягом п`яти років до відкриття спадщини, та за її позовом відкрито провадження № 2/522/3968/21, судова справа № 522/8840/19. Крім того, нею подано заяву про зміну позовних вимог, в якій наявна вимога про визнання за нею права на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачка вважає, що свідоцтва про право на спадкування відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані передчасно, у зв`язку з чим її права порушені як особи, яка може отримати право на спадкування та на цій підставі обґрунтовує наявність у неї права на оспорювання свідоцтв на право на спадщину та договорів купівлі-продажу.

На підставі наведеного, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивачка просила визнати недійсними:

1. свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , видане 28.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., за реєстр. №1241, на земельну ділянку площею 0,0107 га кадастровий номер :29:006:0103, (реєстр. № 101) та житловий будинок АДРЕСА_1 , заг. пл. 32,1 кв.м, житл. пл. 25,7 кв.м,

2. свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , видане 28.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1256 на квартиру АДРЕСА_2 (рнонм 101),

3. свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 , видане 03.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1257, на квартиру АДРЕСА_3 (рнонм 101),

4. свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , видане 03.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1258, на квартиру АДРЕСА_4 , (рнонм 101),

5. свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , видане 03.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1259 на квартир АДРЕСА_5 (рнонм 01).

6. договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1266,

7. договір купівлі-продажу, посвідчений 04.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 1267,

8. договір купівлі-продажу , посвідчений 04.03.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель В.М., реєстр. № 78,

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення її прав. Позивачка не є спадкоємцем спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є племінники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в порядку встановленому ЦК України звернулися з заявами про прийняття спадщини та згідно чинного законодавства отримали свідоцтва про право на спадщину за законом та здійснили розпорядження нерухомим майном, яке їм належить на праві приватної власності шляхом його відчуження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позивачки задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що згідно наявних в матеріалах справи доказів у відповідачів відсутній родинний зв`язок зі спадкодавцем, оскільки стверджувати беззаперечно, що у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 одна і та сама мати згідно поданих нотаріусу документів (свідоцтв про їх народження) не уявляється можливим, а далі досліджувати родинний зв`язок немає сенсу, а тому відсутні права на спадкування.

Зазначає, що судом першої інстанції порушені процесуальні норми права, а саме: долучені до матеріалів справи письмові докази представника відповідача, які належним чином не засвідчені в порядку, встановленому ч. 5 ст. 95 ЦПК України і п. 5.26, п. 27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів»; суд першої інстанції, знаючи про суттєву перешкоду у позивача особисто прийняти участь у судовому засіданні за станом здоров`я у зв`язку із гіпертонічним кризом, розглянув справу по суті, чим позбавив позивача процесуальних прав, гарантованих статтями 43, 49 ЦПК України. Згідно пункту 2 частини першої статті 252 та пункту 7 частини 1 статті 253 ЦПК України враховуючи захворювання позивача, суд першої інстанції мав усі підстави зупинити провадження на період лікування позивача.

Постановою Одеської апеляційного суду від 14 лютого 2023 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року в мотивувальній частині змінено та викладено її в редакції цієї постанови. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Ляшенка О.В. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд не звернув увагу, що: принципами цивільного судочинства є, зокрема, гласність і відкритість судового процесу; не врахував, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин; недопущення сторони у судове засідання у зв`язку з повітряною тривогою обмежує право доступу до суду;

згідно з інформацією сайту «Судова влада України» (https://oda.court.gov.ua/sud4813/pres-centr/news/1261696/) 02 березня 2022 року прийнято розпорядження голови Одеського апеляційного суду від № 1, відповідно до якого: «Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя розгляд цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення та кримінальні справи, де особи не утримуються під вартою, або не сплили строки тримання їх під вартою продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду (пункт 3); справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності обов`язкової письмової згоди сторін цивільного процесу, учасників кримінального провадження, де особи не утримуються під вартою або не сплили строки тримання їх під вартою (окрім справ, де участь сторони є обов`язковою) та учасників проваджень у справах про адміністративні правопорушення. Така згода має бути викладена в письмовій формі та надіслана на офіційну електронну адресу суду: (за наявності електронного цифрового підпису); через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд»; засобами поштового зв`язку (вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, м. Одеса, 65078); через скриньку для кореспонденції, яка встановлена у вестибюлі Одеського апеляційного суду або здана особисто до канцелярії суду (каб.101), що розташована на 1 поверсі будівлі суду (пункт 4);

згідно з інформацією сайту «Судова влада України» (https://oda.court.gov.ua/sud4813/pres-centr/news/1396809/) на підставі розпорядження Голови суду №2 від 14 березня 2023 року з 27 березня 2023 року поновлено розгляд справ за участі учасників судових проваджень;

апеляційний суд не врахував, що право на участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції передбачено нормами ЦПК України і не може бути обмежене на підставі розпорядження голови суду;

апеляційний суд не звернув увагу, що висновок в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 про те що «неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи» зроблений касаційний судом не зв`язку із воєнним станом;

апеляційний суд не застосовував відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад цивільного судочинства, дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в здійсненні ними процесуальних прав.

За таких обставин, оскільки відбулося обмеження права сторони на участь у апеляційному перегляді справи, то є достатньою підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України висновки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

27 грудня 2023 року вказана справа надійшла до апеляційного суду і в порядку розподілу судової справи розподілена головуючому судді Назаровій М.В. у складі колегії суддів Лозко Ю.П., Стаховій Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 січня 2024 року справу призначено на 09 квітня 2024 року об 11-30 год, останній раз справа призначена до розгляду на 15 квітня 2025 року на 14-30 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 у відповідності до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному вилучено суддю Стахову Н.В. у зв`язку із відставкою, новий суддя у складі суду Кострицький В.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судове засідання учасники справи не з`явилися, зокрема, позивачка ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 28.02.2025 19:55:57 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с.194 зв, т.5 ). Відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки їх представник повістку отримав 28.02.2025 19:55:57 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 194, т.5)

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за вказаних обставин, колегія суддів бере до уваги, що справа перебуває в провадженні судів з грудня 2019 року, в провадженні Одеського апеляційного суду останній раз з грудня 2023 року, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у лютому 2024 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і відповідачі.

Участь позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Ляшенка О.В. в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо позовних вимог та законності рішення суду першої інстанції представником позивачки висловлено у заяві по суті справи - в апеляційній скарзі.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

По справі відсутні обставини, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності сторони позивача, яка не повідомила суд про причини неможливості своєї явки до суду з наданням відповідних доказів такого, що могло б бути підставою для відкладення розгляду справи обставин. До того ж, позивачка як ініціатор судового провадження в суді апеляційної інстанції, має демонструвати готовність на всіх етапах такого брати участь у судових процедурах.

Вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи,

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з витягів з Державного реєстру про смерть № 11, № 4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. 167, 171 справи том 2).

Станом на час смерті із померлими зареєстровані разом із ними особи відсутні.

З заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , звернулися: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (арк. 77, 84-85, 166, 192, 197 справи том 2).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб 1 від 18.07.2019 року ОСОБА_7 18 липня 1962 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та зазначено прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_12 (акр. 201 справи том 2).

ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 15.09.1958 року та матір`ю якої записана ОСОБА_14 та батьком ОСОБА_15 (арк. 202 справи том 2).

Рідною сестрою ОСОБА_13 є ОСОБА_16 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 та матір`ю якої записана ОСОБА_14 та батьком ОСОБА_17 ( арк.183 справи том 2).

ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 , згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 та змінила прізвище на ОСОБА_20 (арк. 184-188 том 2 ). Від їх шлюбу народилися діти ОСОБА_2 та ОСОБА_21 , згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 03.10.2018 року, серії НОМЕР_5 (арк. 182,193 справи том 2).

ОСОБА_21 змінила прізвище на ОСОБА_22 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (арк 194-196 справи том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_23 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (арк 189 справи том 2).

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є племінниками ОСОБА_7 .

Судом також встановлено, що позивачка подала позовну заяву до Приморського районного суду м. Одеси про встановлення факту проживання зі спадкодавцями - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 однією сім`єю в період з 2012 р. по 19.09.2018 р. та заяву про зміну предмету позову в листопаді 2019 р. щодо визнання права на спадкування за законом разом зі спадкодавцями другої черги судова справа № 522/8840/19 (арк. 24-26, 91-95 справи том 1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2020, занесеною до протоколу судового засіданні у справі № 522/8840/19, заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову, в якому містилася вимога про спадкування разом зі спадкоємцями другої черги, залишено без розгляду (арк 96-102 том 1).

Станом на час теперішнього апеляційного перегляду рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05 червня 2024 року (справа № 522/8840/19), у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю відмовлено.

З витребуваних судом копії спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (а.с. 76-88 т. 2) вбачається, що з заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В. про прийняття спадщини 17.10.2018 р. звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин рф, та громадянин рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. а.с. 84).

Крім того 18.03.2019 р. надійшла до нотаріуса і заява від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , в якій зазначено що інших спадкоємців не має (т. а.с. 85).

28.11.2019 р. приватним нотаріусом Журавель М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 1240) щодо майна померлого ОСОБА_6 племіннику ОСОБА_2 та племінниці ОСОБА_3 , яке складається з:

житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 32,1 кв.м, житловою площею 25,7 кв.м з надвірними спорудами: літньою кухнею під літ. З, вбиральнею літ. Д, спорудою, огорожею 6,9 кв.м, мостінням (т. 2 а.с. 127).

28.11.2019 р. приватним нотаріусом Журавель М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 1241) щодо майна померлого ОСОБА_6 племіннику ОСОБА_2 та племінниці ОСОБА_3 , яке складається з:

земельна ділянка, АДРЕСА_1 , кадастровий номер :29:006:0103, номер запису про право власності: 26934783, площею 0,0107 га (т. 2 а.с. 133).

В подальшому згідно нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Журавель М.В. 04.12.2019 року договору ОСОБА_2 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_24 , продав ОСОБА_4 , від імені якої діяв по довіреності ОСОБА_25 , житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа 32,1 кв. м., житлова площа 25,7 кв. м. за 663 832,00 грн. (т. 2 а. с. 125).

Згідно з договором купівлі-продажу від 04.12.2019 року (реєстр. № 1267) ОСОБА_2 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_24 , продав ОСОБА_4 , від імені якої діяв по довіреності ОСОБА_25 , земельну ділянку під АДРЕСА_1 , кадастровий номер :29:006:0103, номер запису про право власності: 34362368, площею 0,0107 га (т. 2 а. с. 89).

Згідно з витребуваною судом копією спадкової справи №12/2018 після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 2 а.с. 156-286) вбачається, що із заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавля М.В. про прийняття спадщини 08.10.2018 року звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин рф, та 13.02.2019 року громадянка рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 2 а.с. 192), також з такою заявою звернулась до нотаріуса і представник Урванцева Є.А. по довіреності ОСОБА_24 (т. 2 а. с. 203).

18.03.2019 року надійшла до нотаріуса і заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 197).

28.11.2019 року приватним нотаріусом Журавель М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр. № 1240 (т. 2 а. с. 236) щодо майна померлого ОСОБА_7 , племіннику ОСОБА_2 та племінниці ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , загальна площа 32,1 кв. м, житлова площа 25,7 кв.м, з надвірними спорудами: літньою кухнею під літ. «З», вбиральнею під літ. «Д», спорудою, огорожею 6,9 кв. м., мостінням, що належало ОСОБА_6

28.11.2019 року приватним нотаріусом Журавель М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр. № 1241 (т. 2 а. с. 239) щодо майна померлого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , племіннику ОСОБА_2 та племінниці ОСОБА_3 , яке складається з: земельної ділянки, АДРЕСА_1 , кадастровий номер :29:006:0103, номер запису про право власності: 26934783, площею 0,0107 га (т. 2 а. с. 239).

03.12.2019 року приватним нотаріусом Журавель М.В. видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої ОСОБА_7 , племіннику ОСОБА_2 та племінниці ОСОБА_3 , яке складається з:

квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 51,5 кв.м, житловою площею 30,4 кв. м, за реєстр. № 1256 (т. 2 а.с. 276),

на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,3 кв.м, житловою площею 32,5 кв. м., за реєстр. №1257 (т. 2 а.с.279),

на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 36,5 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, реєстр. №1258 (а. с. 282 т. 2),

на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 39,7 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, реєстр. № 1259 (а. с. 289 т. 2).

04.03.2020 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Журавель М.В., за реєстр. № 78, ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 , (громадянин Ірландії) квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 36,5 кв. м, житловою площею 25,5 кв.м. за ціною 829 765 грн. Від імені продавця діяла ОСОБА_26 та від імені покупця діяла ОСОБА_27 (т. 3 а. с. 47).

Отже, спірні правовідносини виникли по справі між сторонами з приводу оспорення позивачкою як особою, яка вважає себе спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як особа, яка проживала однією сім`єю зі спадкодавцями не менше 5 років до дня відкриття спадщини, виданих нотаріусом відповідачам як спадкоємцям другої черги свідоцтв про право на спадщину за законом, а також укладених останніми договорів відчуження спірного спадкового майна.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачкою належних та допустимих доказів того, що вона є спадкоємцем четвертої черги у розумінні вимог ст. 1264 ЦК України після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а отже у неї відсутнє безпосередньо порушене право або інтерес видачею оспорюваних свідоцтв про спадщину та договорів купівлі-продажу на момент звернення до суду.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які

є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до частини третьої статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Такі самі висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 та від 11.12.2019 року у справі № 414/811/17.

Тобто, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування. Зокрема йдеться про випадки, коли відпала підстава закликання відповідача до спадкування.

Оскільки позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів того, що вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, який має закликатися до прийняття спадщини разом із спадкоємцями за законом другої черги, то судом вірно виснувано про відсутність її порушеного права, пов`язаного з позбавленням її можливості здійснити (реалізувати) свої приватні (цивільні), в даному випадку - спадкові права повністю або частково.

Наразі є таким, що набрало законної сили судове рішення, яким позивачці відмовлено у задоволенні її позову про встановлення факту її проживання зі спадкодавцями Долідо однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України) (справа № 522/8840/19), а також відсутнє судове рішення про право спадкування ОСОБА_1 разом зі спадкоємцями другої черги (відповідачами по даній справі) Саме вказане є першочерговим та визначальним для правильного вирішення теперішньої справи.

За умови відсутності порушених, невизнаних або оспорених прав (інтересів) ОСОБА_1 , за захистом яких позивачка звернулася до суду, саме таке є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів родинних зв`язків відповідачів (спадкоємців другої черги) зі спадкодавцем, оскільки про таке має стверджувати та доводити лише особа, спадкові права якої порушені (оспорені).

Позовна заява про визнання свідоцтв про спадщину недійсними з урахуванням доповнення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, отриманого у спадщину, яка була предметом розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не обґрунтовувалась відсутністю у відповідачів родинних зв`язків зі спадкодавцем, і як слідство, відсутністю права на спадкування. Позивач у позові зазначала про намагання одержати право на спадкування разом спадкоємцями другої черги за правом представлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідачів родинних зв`язків з спадкодавцем і відсутність права на спадкування, не узгоджуються з підставами позовної заяви та обставинами, якими позивач обґрунтовувала заявлені вимоги, а тому в силу ч.6 ст. 367 ЦПК України в даній справі на стадії апеляційного перегляду не підлягають розгляду та оцінці по суті, а тому є неспроможними.

Колегія суддів надає оцінку законності рішення суду першої інстанції, виходячи з наведених у позовній заяві обґрунтувань, що відповідачі є спадкоємцями другої черги за правом представлення, які прийняли спадщину у становлений Законом строк.

Щодо посилань заявниці на допущені судом порушення процесуальні норми права через долучення до матеріалів справи письмових доказів сторони відповідача, які належним чином не засвідчені в порядку, встановленому ч. 5 ст. 95 ЦПК України і п. 5.26, п. 27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів», оскільки правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду № 233/4365/18 від 04.07.2023 р.).

Встановивши відсутність встановленого факту проживання позивача однією сім`єю з спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини і недоведеність порушеного права позивача, як спадкоємця четвертої черги, який має закликатися до спадщини разом із другою чергою, на час пред`явлення нею даного позову, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновок суду першої інстанції не спростовують і зводяться лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного розгляду справи з ухваленням рішення за відсутності позивача, яка перебувала на лікуванні через хворобу, не можуть бути взятими до уваги, оскільки в суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Гаврилін А.В., який будучи обізнаним про судове засідання, призначене на 12-00 год. 27.01.2022 року, подав клопотання, в якому вказав, що 27.01.2022 року йому стало відомо про перебування позивачки на лікуванні з 26.01.2022 року та просив розглядати справу у судовому засіданні без участі позивача та її представника (т. 3 а. с. 209-210).

Натомість, відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду, тому за таких обставин розгляд судом справи за відсутності сторони позивача, належно повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, узгоджується з нормами ЦПК України (ст. 223 ЦПК України).

Як необґрунтованим є і посилання заявниці на наявність у суду згідно пункту 2 частини першої статті 252 та пункту 7 частини 1 статті 253 ЦПК України враховуючи захворювання позивача та зупинити провадження на період лікування позивача, оскільки таке є власним, помилковим тлумаченням вказаних норм права, оскільки суду не було надано медичні документи, що підтверджують неможливість явки до суду позивачки протягом тривалого часу.

Що стосується вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, отриманого у спадщину, то колегія суддів зазначає, що такі вимоги як похідні від первісної вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину також не підлягають задоволенню через відсутність у позивачки порушених прав саме як спадкоємиці.

Отже, вказані, а також інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Наведені у апеляційній скарзі заявниці були предметом дослідження у суді першої інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, скасування або зміна рішення суду по справі з наведених позивачкою підстав неможливі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олега Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 15 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко