Справа № 127/2923/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтник», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтник», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис.

Від представника позивача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яке мотивоване наступним.

У клопотання представник позивача зазначає, що предметом розгляду є не заява про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню, передбачена ст. 432 ЦПК України, а позовна заява (про оскарження договору та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню) передбачена ст. 4, 175 ЦПК України. Предметом позову є недійсність Договору про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), укладеного 29.11.2024 між ТОВ «Ремонтник» та ОСОБА_2 , посвідченого 29.11.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котиком Денисом Івановичем, зареєстрованого в реєстрі № 1256 та оскарження виконавчого напису, вчиненого 05.12.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котиком Д.І., зареєстрованого в реєстрі № 1271, вчиненого на підставі вищевказаного договору.

Підставами позову є те, що зміст оскаржуваного Договору не відповідає вимогам закону та не має характеру новації, що такий договір є фраудаторним правочином, а виконавчий напис вчинено як з порушенням вимог закону, так і як наслідок укладення вищевказаного правочину.

Зокрема, з серпня 2024 року здійснюється виконавче провадження зі стягнення з ТОВ «Ремонтник» на користь позивача грошових коштів.

Одночасно з цим, 29.11.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтник» (Відповідач 1) уклав з ОСОБА_2 (Відповідачем 2) договір новації, який посвідчено нотаріально. Згідно цього договору представник позивача зазначає, що борг, який став предметом договору новації, до його укладення був предметом договору позики.

В свою чергу, позику забезпечено заставою майна. Проте, незважаючи на реальність забезпечення виконання зобов`язань за позикою, забезпеченою заставою майна, відповідачі за власним волевиявленням припиняють дію застав, укладають договір новації, в який «переносять» борг за позикою у збільшеному розмірі та визначають мінімальний строк виконання зобов`язання - 5 днів і відразу ж ОСОБА_2 (Відповідач 2) звертається за вчиненням виконавчого напису.

Тобто, Відповідач 1 достеменно знаючи про стадію виконавчого провадження, уклав договір про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), за яким взяв на себе додаткові значні зобов`язання з виконанням їх у обмежений строк.

В результаті укладення Договору про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), заборгованість Боржника у виконавчому провадженні різко і значно зросла (на суму 303779,74 євро, що по курсу НБУ 1 євро дорівнює 43.32 грн, складає 13 159 738 грн).

Водночас, кошти, отримані у виконавчому провадженні від реалізації майна розподіляються в порядку черговості та пропорційно у кожній черзі, тому, укладення Договору новації за вищенаведених сумнівних обставин безпосередньо зачіпає інтереси позивача у виконавчому провадженні.

Укладення Відповідачем 1 вищевказаного договору новації призводить до значного зменшення задоволення заявленої вимоги стягувача - Позивача за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника.

Як зазначає представник позивача, Відповідач 1 проти якого розпочате виконавче провадження про стягнення боргу, укладаючи вищевказаний договір новації, діяв очевидно недобросовісно та із зловживанням правами по відношенню по позивача, тому, наведені дії відповідачів неможливо вважати добросовісними, а вчинення правочину новації (договору про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), посвідченого 29.11.2024 за реєстровим № 1256) є таким, яке здійснено з всупереч принципів добросовісності та недопустимості зловживання правом, передбачених ст. 3 та ст. 13 ЦК України. Такий правочин є фраудаторним.

На підставі Договору про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація) від 29.11.2024. укладеного між ТО В «Ремонтник» та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі № 1256, вчинено виконавчий напис від 05.12.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котик Денисом Івановичем, зареєстрований в реєстрі№ 1271.

У разі визнання недійсним оскаржуваного Договору, підлягає застосуванню реституція та сторони договору повертаються у попередній стан, в результаті чого вимоги Позивача у виконавчому провадженні буде задоволено у більшому розмірі. Тому, укладення оскаржуваного договору безпосередньо впливає на права і обов`язки Позивача.

З огляду на те, що предметом позову є не лише виконавчий напис, а й договір новації, враховуючи категорію спору (оскарження договору, зокрема, з підстав наявності ознак фраударного правочину), тому позивач просить розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши клопотання та матеріалами справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може:

1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або

2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Таким чином, з аналізу вказаних норм закону слідує, що правом звернення з заявою про перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження наділений відповідач.

Представник позивача у даній заяві вказує на необхідність витребування доказів, залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмета спору, як умови розгляду справи в порядку загального позовного провадження, однак, суд вважає за можливе зазначити, що при розгляді даної справи за правилами спрощеного позовного провадження позивач та його представник не позбавленні права звернутись до суду з відповідними клопотаннями, які вже безпосередньо подані в даній справі та будуть вирішені судом в наступному судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідне клопотання після відкриття провадження може заявити лише відповідач, обґрунтувавши свої мотиви. Позивач наділений відповідним правом лише в стадії, яка передує відкриттю провадження у справі. Крім того, слід зауважити, що обставини, на які посилається позивач жодним чином не співвідносяться з можливими підставами, які б безумовно свідчили про необхідність судового розгляду в порядку загального позовного провадження, тому суд дійшов висновку, що відсутні визначені діючим процесуальним законом підстави для здійснення судового розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому клопотання представника позивача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 277, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника позивачаОСОБА_1 адвоката Кучерявої Інни Петрівни, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: