Справа № 953/1919/25
н/п 2/953/1593/25
УХВАЛА
"10" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
03 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі: відповідач) з позовом про розірвання шлюбу.
05.03.2025 ухвалою Київського районного суду м. Харкова вищезазначену позовну заяву залишено без руху.
10.03.2025 позивачем подана заява про усунення недоліків.
10.03.2025 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрите провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20.03.2025 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач як внутрішньо-переміщена особа разом з диною проживає: АДРЕСА_1 . Просила надати строк для примирення строком 6 місяців.
25.03.2025 позивачем подана відповідь на відзив, відповідної до якої він заперечує проти надання строку на припинення.
До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Позивач розгляд справи просив здійснювати за своєї відсутності, відповідач повідомила, що за проживання з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 з`явитись до суду не може.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає:
Згідно положень ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, відповідач надала довідки, сформовані у застосунку «Дія», з яких вбачається, що вона та донька з 18.04.2024 проживають як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно статті 1 ч.1 абз.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, про що зазначено у ч.1 ст.4 ЦПК України.
Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.
У постанові від 29.07.2019 у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст.5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.
Виходячи з приписів Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим. Таким чином, закон пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду.
Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним незалежним і неупередженим.
Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу.
Відповідно до ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Тобто, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.
Отже, судом встановлено, що на час відкриття провадження відповідач мала зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких обставин, суд дійшов висновку, що подана позивачем позовна заява не підсудна Київському районному суду м. Харкова.
Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно дост.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
З урахуванням викладеного, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає переданню за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області за місцем проживання відповідача.
Керуючись ст. 27, 31, 260 ЦПК України, суд,-
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Єфіменко