Справа №491/1012/24
Провадження № 2/491/223/25
14 квітня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Голубович А.М.,
учасників справи: позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради,
29 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Ананьївського районного суду Одеської області з позовними вимогами, в яких просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця до її повноліття.
Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що з кінця 2020 року по грудень 2023 року вона співмешкала з відповідачем по справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_2 і вони разом з відповідачем за його особистою заявою зареєстрували її народження. Згодом у 2023 році стосунки сторін погіршились у зв`язку з тим, що відповідач не надавав позивачці належної допомоги в утриманні дитини, не хотів працювати, зловживав спиртними напоями. Відповідач залишив позивачку з дитиною і поїхав проживати до своєї матері, де знаходиться до цього часу. Жодних стосунків з позивачкою не підтримує, дитиною не цікавиться, в її утриманні не допомагає і в її вихованні жодної участі не приймає. Позивачка зазначає, що така поведінка відповідача згідно частини другої статті 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивачка бажає щоб з відповідача були стягненні аліменти на утримання дитини. Оскільки місце роботи відповідача їй невідоме, хоча є фізично здоровим і може працювати, на підставі статті 184 СК України вважає за необхідне просити суд стягувати аліменти в твердій сумі по 3000 гривень щомісячно. Саме така сума на погляд позивачки на даний час з постійним ростом цін на продукти і все інше буде достатньою та змусить відповідача десь працювати та допомагати їй утримувати дитину.
Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 10 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
05 березня 2025 року від представника третьої особи Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Платонова С.І. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 », затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ананьївської міської ради 27 лютого 2025 року № 67 (а.с.53-54). Також представник просить розгляд справи здійснити без участі представника, при розгляді врахувати вищевказаний висновок (а.с.52).
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не відомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.66). У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву або будь-яких інших заяв, відповідачем подано не було.
Позивачка ОСОБА_1 у судовому зсіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просили позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки та стягнути з нього аліменти на утримання дитини, оскільки майже два роки не піклується про дитину не надає їй матеріальної допомоги та не займається її вихованням.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що бачив ОСОБА_4 всього один раз, як той притинав корову, було це шостий місяць 2023 року, більше нічого не знає.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що чоловіка позивачки, знає що його звати ОСОБА_6 , бачила останній раз першого місяця літа 2023 року, більше його не бачила, до дітей він не приїжджав. До того як чоловік жив з позивачкою, так вони його бачили, він управлявся, допомагав їй. Тоді коли у них народився хлопчик, він побув трохи і уїхав, більше його не бачили.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_8 , бачив його, нечасто. Після того як продав корову уїхав з тих пір його немає, з 2023 року. У свідка таке враження, що він жив своїм життям, неадекватна людина.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»).
Щодо позбавлення батьківських прав
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Згідно з частин першої, другої статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За положеннями частини першої 1, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частиною першою статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх спільної малолітньої доньки.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Судом встановлено, що позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; уродженка м. Кривий Ріг Дніпропетровської області; паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 13 червня 2017 року органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 (а.с.7-9).
Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; уродженець с-ще. Бородіно Тарутинського району Одеської області; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 05 квітня 2007 року Тарутинським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 (а.с.10-12, 18).
Сторони по справі мають спільну малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , видане повторно 12 вересня 2023 року Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис № 125 (а.с.13).
Згідно довідки № 372, виданої 27 листопада 2024 року старостою Шимківського старостинського округу Ананьївської міської територіальної громади, громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та до складу його сім`ї входять: сам ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дружина), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (донька дружини), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька дружини), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (син дружини)(а.с.15).
З висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ананьївської міської ради 27 лютого 2025 року № 67, вбачається, що на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини Ананьївської міської ради від 20 лютого 2025 року (протокол № 2) орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53-54).
Врахувавши фактичні відносини між сторонами, заслухавши пояснення позивачки щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, Орган опіки та піклування у своєму висновку від 27 лютого 2025 року, через недоведеність позивачкою свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, визнав недоцільним позбавлення ОСОБА_2 його батьківських прав відносно малолітньої дитини.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За правилами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Натомість, під час розгляду справи у судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дитини.
Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами зловживання відповідачем алкогольними напоями. Тобто, позивачка не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину аморальної поведінки відповідача за час їх спільного проживання.
Під час вивчення Органом опіки та піклування питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача стало відомо, що останній є військовослужбовцем ЗСУ, що в свою чергу об`єктивно унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з певного часу.
Крім того, суд вважає, що в період часу з дня народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до літа 2023 року (зі слів позивачки) були відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що прямо і беззаперечно вказує на відсутність порушень прав позивачки, як матері дитини. Так, обставини участі відповідача у вихованні його дитини та її утримання в період вказаного часу підтверджено показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; у суду немає підстав сумніватися в правдивості і достовірності показань свідків.
Тобто, показанням допитаних під час розгляду справи у судовому засіданні свідків спростовано доводи позивачки про ухилення відповідача від утримання і виховання їх дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 свідомо та навмисно усунувся від виховання своєї доньки, тому не вбачається підстав для складання висновку про свідоме та навмисне усунення від виконання батьківських обов`язків.
В діях/бездіяльності відповідача у випадках невиконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини відсутня ознака «ухилення», яка відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є обов`язковою умовою для позбавлення батьківських прав.
Суду не надано жодного доказу винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання його дитини та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Під час розгляду справи не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дитини так само, як і факту негативного впливу відповідача на дитину.
Будь-яких інших, передбачених статтею 164 СК України, підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, судом під час розгляду справи у судовому засіданні не встановлено.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставною і необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
При вирішенні зазначеного предмету спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь в її вихованні.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, враховуючи інтереси дитини, на утримання якої присуджуються аліменти, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх спільної доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону.
Суд звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів, останній має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. А у разі, коли дитина буде проживати з платником аліментів та перебувати на його утриманні, останній може звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, позивачка в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення з вимогою про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору стягнути з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 264, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; уродженець с-ще. Бородіно Тарутинського району Одеської області; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 05 квітня 2007 року Тарутинським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; уродженка м. Кривий Ріг Дніпропетровської області; паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 13 червня 2017 року органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 (включно).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; уродженець с-ще. Бородіно Тарутинського району Одеської області; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 05 квітня 2007 року Тарутинським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
В іншій частині позовної заяви відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін у справі на виконання пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Відповідно до статті 283 ЦПК України копію заочного рішення надіслати учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 22 квітня 2025 року.
Суддя Желясков О.О.
Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20___ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/1012/24 Ананьївського районного суду Одеської області.