У х в а л а

11 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 752/4565/24

Провадження № 61-2624ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року

у справі за клопотанням ОСОБА_2 (далі - позивачка) про забезпечення її позову до скаржника за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації й Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

за зустрічним позовом скаржника до позивачки за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації й Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і

в с т а н о в и в:

1. У лютому 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити разом з нею місце проживання їхнього зі скаржником сина.

2. 18 квітня 2024 року відповідач подав зустрічний позов про визначення місця проживання сина.

3. У жовтні 2024 року позивачка звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову, у якому просила: (1) встановити порядок її зустрічей із сином, а саме:

- щодня у проміжку з 17:00 до 21:00 години мінімум одну годину забезпечити спілкування позивачки із сином шляхом відеозв`язку у мобільних застосунках «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skype»;

- раз на три місяці надати позивачці можливість зустрічатися із сином на території України у парках, скверах, розважальних закладах, на спортивних майданчиках й інших об`єктах дитячої інфраструктури за місцем проживання позивачки в Україні без присутності скаржника;

- надати їй можливість проводити із сином зимові та весняні шкільні канікули за місцем її проживання без присутності скаржника;

(2) зобов`язати скаржника забезпечувати виконання такого порядку зустрічей.

4. 24 жовтня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив частково клопотання «про забезпечення зустрічного позову»: зобов`язав скаржника надавати позивачці можливість спілкування із сином щодня з 19:00 до 20:00 години шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skype» і можливість побачення та спільного проведення часу із сином кожну першу суботу третього, шостого, дев`ятого, дванадцятого місяців року з 10:00 до 17:00 години без присутності скаржника за місцем проживання позивачки: АДРЕСА_1 , або в громадських місцях (парках, скверах, розважальних закладах, на спортивних майданчиках тощо); відмовив у задоволенні інших вимог клопотання.

5. 20 лютого 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

6. 26 лютого 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу в частині вирішення клопотання про забезпечення позову на новий розгляд. Мотивував так:

- заходи забезпечення позову спрямовані на забезпечення первісного позову, а не зустрічного. На день постановлення оскарженої ухвали у матеріалах справи не було ухвали про прийняття зустрічного позову до розгляду. Зазначення у резолютивній частині ухвали про часткове задоволення «клопотання про забезпечення зустрічного позову» є безпідставним. Апеляційний суд не відповів на доводи апеляційної скарги у цій частині щодо порушення судом першої інстанції статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);

- суди першої й апеляційної інстанцій не врахували те, що 12 жовтня 2023 року позивачка викрала сина, чим завдала значної шкоди його психічному та фізичному здоров`ю. Негативний вплив матері виявився у протиправних діях та у вчиненні сімейного насильства відносно сина. Внаслідок цього викрадення син боїться залишатися сам із матір`ю, переживає, що його знову викрадуть і насильно повезуть до Польщі. Син бажає, щоб на його зустрічах із матір`ю був присутнім батько;

- син неодноразово висловлював бажання, щоб вислухали його думку з приводу суті клопотання та позову. Суди не врахували, що сина переслідують страхи, є патологічні зміни в його поведінці, через що він відвідує дитячого психолога, щодня просить у батька, щоб той його не полишав. Дитині сниться, що його викрали, посеред ночі він вигукує: «Тато, тато». Перед сном зачиняє по декілька разів вікна та двері, відмовляється спати на окремому ліжку, боячись, що його можуть викрасти;

- суд має обов`язок під час вирішення спорів, зокрема щодо визначення місця проживання дитини, враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто у разі твердження учасників сімейного спору про вчинення одним із них домашнього насильства обов`язково слід перевіряти, чи було воно щодо дитини або за її присутності. Це слід також перевіряти під час вирішення питання про забезпечення позову в таких справах (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 червня 2022 року у справі № 753/23626/17, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 14 грудня 2023 року у справі № 127/20368/21, від 4 квітня 2024 року у справі № 553/449/20);

- апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання скаржника про допит сина щодо обставин його викрадення;

- думку дитини треба враховувати під час вирішення питань, які її безпосередньо стосуються (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц);

- позивачка не надала доказів вчинення перешкод зі сторони скаржника у спілкуванні із сином. Навпаки він забезпечив сина телефоном і ноутбуком для вільного спілкування з матір`ю. Позивачка мала можливість відвідувати дитину, коли забажає, у час, вільний від навчання сина, відвідування гуртків і сну;

- позивачка вводить суд в оману, вказуючи, що скаржник у вересні 2018 року викрав сина. 23 вересня 2018 року близько 14:00 години позивачка залишила малолітнього сина без нагляду. Виявивши сина без нагляду матері, голодним і з переповненим підгузком, скаржник завіз сина в село до свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де син перебував під наглядом бабусі;

- 30 травня 2019 року позивачка уклала зі скаржником договір про місце проживання сина та порядок здійснення батьківських прав щодо нього. Згідно з цим договором вони узгодили місце проживання сина разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3 , і визначили порядок участі матері у вихованні дитини;

- 14 лютого 2023 року позивачка подала письмову заяву, згідно з якою не заперечувала проти визначення місця проживання сина разом із скаржником;

- 9 березня 2023 року Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація видала розпорядження про визначення місця проживання сина разом зі скаржником;

- для отримання у Польщі допомоги на дитину позивачка спланувала викрадення сина. 12 жовтня 2023 року близько 18:30 години на перехресті вул. Москвіна та провул. Москвіна у м. Києві сина саджали силою в автомобіль, тоді як двоє чоловіків тримали скаржника. Після цього останній звернувся до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення злочину. На підставі цієї заяви внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Внаслідок дій поліції сина знайшли у Рівненській області - у машині, що прямувала до Польщі. Після повернення сина скаржнику на тілі дитини було помітно здерту шкіру та декілька синців, крім того, у нього болів палець, який прищемили в автомобілі. Позивачка сфотографувала ці ушкодження з метою звинуватити скаржника в сімейному насильстві;

- суди обох інстанцій не врахували графік сина, зокрема те, що у визначений судами час спілкування матері з сином, останній відвідує гуртки з малювання, шахів, танців і тенісу.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації й Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання неповнолітньої дитини і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації й Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

2. Витребувати з Голосіївського районного суду міста Києва копії матеріалів цивільної справи № 752/4565/24 у частині, необхідній для розгляду питання про забезпечення позову.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко