Справа №: 272/1020/19
Провадження № 4-с/272/2/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Волкова І.М.

секретаря судового засідання Гончаренко А.Р.,

за участю боржника - ОСОБА_1

представника боржника Яремчука О.В.,

заінтересованої особи Чміль А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Андрушівка в цивільну справу № 272/1020/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м.Київ) Комаровської І.Д.,-

встановив:

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Яремчук О.В. звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати дії старшого державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м. Київ) Комаровської І.Д. неправомірними в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості за період з 29.06.2022 по 05.11. 2024 р. та визнати недійсним розрахунок заборгованості по виконавчому листі № 272/1020/19 від 04.11.2019 здійснений 23.01.2025 р.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 23 січня 2025 року йому стало відомо про те, що державним виконавцем Комаровською І.Д. було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 76546136, та вважає що даний розрахунок за період з 29.06.2022 по 05.11.2024 є недійсним, оскільки в цей період часу, а саме 19.08.2022, вони зі стягувачкою уклали шлюб, разом проживали та вели спільне господарство та забезпечував дітей. 31.10.2024 шлюб було розірвано на підставі рішення Андрушівського районного суду.

Вважає, оскільки у період з 29.06.2022 по 05.11.2024 стягувачка з вимогою про примусове стягнення аліментів не зверталась, то це є свідченням того, що ОСОБА_1 забезпечував дітей та сімейні витрати. У разі відсутності матеріальних надходжень стягувачка мала б право на звернення до виконавчої служби щодо примусового стягнення аліментів, однак такого не відбулось аж до моменту розірвання шлюбу 31.10.2024.

За таких обставин, вважає дії старшого державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м.Київ) Комаровської І.Д. неправомірними в частині в частині нарахування заборгованості за період з 29.06.2022 по 05.11.2024, а розрахунок заборгованості по виконавчому листу №272/1020/19 здійснений 23.01.2025 - недійсним.

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи скарги підтримав у повному обсязі, та додатково зазначив, що хоча у період з 29.06.2022 по 05.11.2024 офіційно не був працевлаштований, але мав тимчасовий підробіток, з якого надавав стягувачці щотижня на утримання дітей 5000,00 грн. готівкою, а відповідно у місяць - 20000,00 грн..

Представник скаржника адвокат Яремчук О.В. в судовому засіданні вимоги скарги підтримав повністю та просив задовольнити з підстав зазначених у скарзі. Пояснив, що ОСОБА_1 уклав шлюб зі стягувачкою, разом проживали та утримували дітей, вели спільне господарство, тож вважав, що виконує свій обов`язок щодо утримання дітей, оскільки ОСОБА_2 відізвала виконання виконавчого листа на період їх проживання разом.

Державний виконавець Комаровська І.Д. до суду не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд скарги у її відсутність і щодо вимог скарги заперечувала. При прийнятті рішення покладалася на розсуд суду.

Стягувачка ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що у період з 29.06.2022 по 05.11.2024 спільно зі скаржником не проживала, а також вказала, що у цей період скаржник взагалі не надавав коштів, у тому числі на утримання дітей. Оскільки доводи скаржника вважає такими, що не відповідають дійсності, відтак просила відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути подану скаргу за відсутності державного виконавця, яка не з`явилася в судове засідання.

Судом встановлено такі обставини справи:

На підставі виконавчого листа від 04.11.2019 виданого Андрушівським районним судом Житомирської області було присуджено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (а.с.24-25).

З заяви ОСОБА_2 від 05.11.2019 вбачається звернення стягувача про прийняття виконавчого листа до виконання (а.с.38);

Згідно з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07.11.20219 вбачається, що на підставі виконавчого листа від 04.11.2019 відкрите виконавче провадження № 60526314(а.с.42).

Виклик боржника підтверджується те, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа ( а.с.43).

З розпоряджень №60526314 за період з 20 грудня 2019 року 05 травня 2021 року вбачається надходження коштів на рахунок з обліку депозитних сум щодо примусового виконання документа № 272/1020/19 від 04.11.2019 та перерахування їх на користь ОСОБА_2 (а.с.44-51).

Заявою ОСОБА_2 від 29.06.2022 підтверджується її звернення до державного виконавця щодо повернення без виконання виконавчого листа (а.с.52).

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2022 вбачається повернення такого документа ОСОБА_2 , на підставі її заяви. (а.с.53).

З заяви про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2024 вбачається повторне звернення стягувачки до виконавчої служби у Бердичівському районі в якій просить розрахувати заборгованість боржника за період з 29.06.2022 (а.с.23).

Постановою від 14.11.2024 було відкрите виконавче провадження за № 76546136 на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.26).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 з червня 2022 року по грудень 2024 року становить 118 698,69 грн.(а.с.27-28).

Також досліджені письмові докази надані в судовому засіданні представником боржника, а саме:

З характеристики на ОСОБА_4 , яка видана Червоненським ліцеєм Червоненської селищної ради Житомирської області 15.04.2025 вбачається, що він старанно навчається, дуже відповідальний, самостійний, також зазначено, що батьки цікавилися дитиною (а.с.63).

Довідкою-характеристикою № 353 від 15.04.2025, яка надана Червоненською селищною радою на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя села Червоне стверджується, про те що до розлучення проживав разом із сім`єю, бувшою дружиною ОСОБА_2 та дітьми. Вели спільне господарство, працювали та виховували і навчали дітей. За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони (а.с. 64).

З довідок № 31 від 11.04.2025 та № 5 від 14.04.2025 вбачається, що діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчалися в дошкільному закладі освіти та Червоненському ліцеї (а.с.65,66).

З характеристики на ОСОБА_3 , яка видана Червоненським ліцеєм Червоненської селищної ради Житомирської області 15.04.2025, вбачається, що він старанно навчається, гарно розвинений, дуже відповідальний, самостійний, також зазначено, що батьки цікавилися дитиною, відповідально ставилися до виховання в сім`ї. (а.с.67).

Довідкою № 88 від 14.04.2025 виданою Нехворощанським ліцеєм Андрушівської міської ради підтверджується місце роботи стягувача ОСОБА_2 на посаді асистента з 18.02.2022 року(а.с.68).

При вирішенні даної скарги суд мотивувався наступним.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби. Так, ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі ст.447 ЦПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Це положення прямо вказує на те, що для зазначеної категорії платників аліментів розмір заборгованості розраховується виключно на основі середньої заробітної плати.

Оскільки скаржник ОСОБА_1 з червня 2022 року по грудень 2024 року офіційно не був працевлаштований, відтак державний виконавець нарахував заборгованість по аліментах виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає вимогам ч.2 ст.195 СК України та не заперечується скаржником.

Старший державний виконавець Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрального МУМЮ (м.Київ) Комаровська І.Д. здійснила розрахунок заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 з червня 2022 року по грудень 2024 року становить 118 698,69 грн.

Скаржник ОСОБА_1 стверджував, що при здійсненні розрахунку розміру заборгованості з червня 2022 року по грудень 2024 року державним виконавцем не були враховані кошти у розмірі 20 000,00 грн., які сплачувались стягувачці щомісяця готівкою на утримання дітей.

Згідно зі ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

З огляду на наведене, суд, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, дійшов наступного висновку.

Докази на підтвердження сплати ОСОБА_1 аліментів на дітей у період з 29.06.2022 по 05.11.2024 у матеріалах справи відсутні, а скаржник у ході судового розгляду не надав жодних доказів, які б могли свідчити про сплату ним аліментів у цей період.

Відтак суд критично ставиться до твердження скаржника про добровільну сплату аліментів з 29.06.2022 по 05.11.2024, оскільки ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали скарги не містять жодного доказу про сплату аліментів, не зважаючи на те, скаржнику було відомо про таке зобов`язання.

Щодо твердження скаржника, що факт спільного проживання зі стягувачкою є доказом утримання ним дітей.

Суд не бере до уваги вказане твердження, виходячи з того, що сама обставина спільного проживання скаржника із стягувачкою не є доказом надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на дітей за період з 29.06.2022 по 05.11.2024, а відтак ця обставина не може слугувати підставою для зарахування сплати аліментів, оскільки не скасовує обов`язку позивача сплачувати аліменти на утримання дітей, які стягнуті судовим рішенням, та не звільняє його від цього зобов`язання.

Доказів про те, що скаржник у період з 29.06.2022 по 05.11.2024 був звільнений від сплати аліментів у матеріалах справи не міститься.

Матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447,450,451,258- 260 ,261,354 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Комаровської І.Д. про визнання дій неправомірними в частині нарахування заборгованості за період з 29.06.2022 по 05.11.2024 та визнання розрахунку заборгованості по виконавчому листу №272/1020/19 від 04.11.2019 здійсненим 23.01.2025 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2025 року

Суддя:І. М. Волков