Справа № 165/2289/23
Провадження № 2/165/46/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири

встановив:

05 липня 2023 року ОСОБА_4 подала до суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10 січня 2003 року по 03 серпня 2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу, в період спільного проживання та на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 грудня 2006 року та засвідченого нотаріально, вони набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі купівлі-продажу покупцем та власником зазначений ОСОБА_2 , однак згідно з п.п.1.1 цього договору покупець ОСОБА_2 купував квартиру у спільну сумісну власність подружжя. Після розірвання їх шлюбу відповідач не визнає її право власності на спірне житло. Оскільки майно набуте подружжям за час шлюбу і належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а строки позовної давності з огляду на п.2-1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України не сплинули, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Герасимчук Л.Р. підтримала позов з підстав, що в ньому викладені, просила задоволити позовні вимоги її довірителя в повному обсязі, підтвердила, щодо іншого майна придбаного під час шлюбу сторонами спору немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 з підстав викладених у відзиві (а.с.26-34), підтвердив, щодо іншого майна придбаного під час шлюбу між ним та позивачем спору немає. Пояснив, що в той самий день його матір`ю був проданий будинок, а на виручені кошти на його ім`я була придбана спірна квартира, тому вважає що позов до задоволення не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у позові, зазначила, що її довіритель придбав житло виключно за кошти своєї матері і будучи інвалідом ІІ групи, іншого нерухомого майна, крім спірної квартири, немає, при цьому, за спільні кошти подружжя, позивач відразу після розірвання шлюбу, придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає і не потребує житла. Крім того, просила суд врахувати, що через шість місяців після реєстрації шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також постійно проживає в спірному житлі. З народженням сина позивач перебувала у декретній відпустці, тобто не мала власного доходу, що спростовує її твердження про купівлю житла за спільні кошти подружжя. Мати відповідача ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_7 отримали у спадщину від батьків будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , який мали намір розділити. Покупець ОСОБА_8 запропонував обміняти будинок на належну йому квартиру з доплатою, що фактично вони і здійснили. Однак, у нотаріуса, було вирішено укласти два договори, а саме купівлі-продажу житлового будинку, продавцями за яким виступали ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а покупцем ОСОБА_8 та договір купівлі-продажу квартири, в якому продавцем виступив ОСОБА_8 , а відповідач ОСОБА_2 покупцем. Оскільки при розгляді справи суд повинен врахувати джерело походження коштів, за рахунок яких було придбано майно, що є предметом спору, а квартира була придбана за кошти матері відповідача, які вона отримала від продажу спадкового нерухомого майна, то немає законних та правових підстав для визнання за позивачем права власності на оскаржувану квартиру. Крім того, позивач заявляючи вимогу про відшкодування їй витрат на правничу допомогу не надала жодного доказу, який фактично підтверджував такі витрати, а також до позовної заяви не було додано попереднього орієнтованого розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла у зв`язку з розглядом справи.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що відповідач є його племінником. Приблизно у 2006 році помер батько ОСОБА_9 і він з сестрою ОСОБА_6 отримали у спадок будинок АДРЕСА_3 , який продали, а кошти поділили порівну. В рахунок оплати за будинок покупець віддав належну йому квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_4 . Цю квартиру сестра оформила на свого сина ОСОБА_2 , а решту коштів отримав він, як співвласник житла. У нотаріуса, під час оформлення договорів, перебували він, сестра та його племінник, а також покупець. ОСОБА_2 на той час був одружений. У договорі купівлі-продажу будинку та в договорі купівлі продажу квартири зазначена одна і та ж особа, тільки в першому договорі ОСОБА_8 значиться покупцем, а в другому продавцем.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази у їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2003 року по 26 грудня 2006 року, що підтверджується копією долученого рішення суду про розірвання їх шлюбу (а.с.8).

Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2006 року (а.с.9) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11), відповідач ОСОБА_2 набув у приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі оформленого договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О.

У п.1.1 договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року зазначено, що на умовах, передбачених цим договором, продавець продає - в цілому квартиру за АДРЕСА_5 , а покупець в цілому купує вищезазначену квартиру в спільну сумісну власність подружжя і зобов`язується оплатити її вартість за ціною та на умовах, передбачених цим договором у п.2.1 цього ж договору зазначено, що вартість квартири становить 19970 грн.

Відповідно до висновку ФОП ОСОБА_10 , ринкова вартість об`єкта оцінки квартири загальною площею 45,1 м кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 1 червня 2023 року, становить 155035 грн. (а.с.12).

Відповідно до ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це його право оспорюється або не визнається іншою особою а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст.357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Разом з тим, системний аналіз змісту ст.71 СК України в контексті положень ст.183, ст.364, ст.365, ст.370 ЦК свідчить, що у разі неможливості реального поділу неподільної речі між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому відповідно до ст.372 ЦК Україниу зв`язку з поділом квартири між подружжям право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку.

Оскільки право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , підтверджується документально, а саме спірна квартира була придбана в спільну сумісну власність подружжя, що було обумовлено в договорі купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо поділу спільного сумісного майна квартири.

Твердження представника відповідача ОСОБА_3 та покази свідка стосовного того, що кошти на придбання квартири надала матір відповідача, які отримала від продажу житлового будинку (а.с.39-40), суд вважає недостатніми та не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на обставини, які встановлені та зазначені в договорі купівліпродажу квартири від 26 грудня 2006 року (а.с.9), крім того у договорі купівлі-продажу будинку від 26 грудня 2006 року (а.с.39-40) не обумовлено, що вартість придбаного будинку зменшена на вартість спірної квартири.

Також суд, не бере до уваги те, що позивач під час придбання спірного майна перебувала у відпустці по догляду за дитиною і за твердженнями представника відповідача не мала власного доходу, оскільки відповідно до ст.60, ст.63 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Придбання позивачем іншого нерухомого майна після розірвання шлюбу з відповідачем (а.с.42-43) жодного доказового значення у справі немає. Вважаючи, що позивач ОСОБА_4 придбала квартиру за кошти подружжя, відповідач ОСОБА_2 не звертався раніше до суду з вимогами про визнання цього житла спільною сумісною власністю подружжя та не звертався до суду із зустрічним позовом з такими вимогами, крім того у своїх поясненнях зазначив, що спору про поділ іншого майна подружжя немає.

Також суд звертає увагу сторін на те, що внаслідок задоволення позову, відповідач та його син не будуть позбавлені житла чи права користування ним, а тому твердження того, що відповідач ОСОБА_2 , будучи особою з інвалідністю ІІ групи немає іншого житла, а в спірному житлі проживає спільний син сторін ОСОБА_5 (а.с. 37-28, 41), не враховуються судом.

Суд зазначає, що інші наведені відповідачем та його представником доводи в обґрунтування своїх заперечень не спростовують наведених висновків суду.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки сторони придбали спірне нерухоме майно під час перебування в зареєстрованому шлюбі, позивач довів обґрунтованість своїх позовних вимог, тому суд вважає за необхідне поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя наступним чином. Визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за відповідачем ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку цієї ж квартири.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Враховуючи положення ст.81 ЦПК України та те, що позивачем документально не підтверджено отримання правничої допомоги адвокатом, відсутній договір та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, суд, вважає, що відсутні правові підстави для стягнення заявлених 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.

Керуючись ст.12, ст.80, ст.81, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.60, ст.63, ст.68, ст.70 СК України, ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя наступним чином.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін у справі:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк