Номер провадження 4-с/754/22/25
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзь Роман Володимирович, боржник: ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 05.07.2023 року заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/11051/22 було задоволено позов ПрАТ «АК «Київводоканал» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 43139,40 грн., 3% річних у розмірі 3621,90 грн., інфляційних втрат у розмірі 18475,36 грн., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35 грн. На виконання вищезазначеного заочного рішення 31.05.2024 року Деснянським районним судом міста Києва було видано виконавчі листи. 18.10.2024 року Товариство звернулося до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - Деснянський РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою № 3655/12/12/02-24 про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2024 року у справі № 754/11051/22 про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 . Старшим державним виконавцем Гудзем Р.В. 01.11.2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 07.11.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 23.01.2025 року Товариство через підсистему «Електронний суд» отримало постанову державного виконавця про зняття арешту з коштів на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням: «відрахування з заробітної плати».

Заявник вважає, що дії державного виконавця є такими, що не відповідають чинному законодавству, і що постанова про зняття арешту з коштів від 23.01.2025 року у винесена державним виконавцем з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», та є такою, що підлягає скасуванню. Так, із змісту постанови державного виконавця від 01.11.2024 року про арешт коштів боржника вбачається, що державним виконавцем визначено банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки, що мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику. Проте, банк, наклавши арешт на рахунок боржника, не визначив такий рахунок рахунком, що має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які перебувають на цьому рахунку, заборонено законом, та належать боржнику. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1, які знаходяться у Автоматизованій системі виконавчого провадження за адресою: https://asvpweb.minjust.gov.ua, відсутня заява боржника про зняття арешту з рахунку, а також відсутня інформація від банку, щодо визначення статусу такого рахунку.

Звертаючись до суду із даною скаргою, заявник також вважає, що за матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем не вжито всіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, а саме: в матеріалах виконавчого провадження, у відповідності до пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відсутня інформація щодо надання борджником декларації про доходи та майновий стан, що у свою чергу визначено державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження як обов`язок боржника; відсутня інформація щодо вжиття заходів державним виконавцем щодо перевірки майнового стану боржника та проведення арешту та опису можливого виявленого майна для забезпечення виконання рішення суду, в тому числі за адресами проживання чи перебування боржника. Відсутній акт державного виконавця про не виявлення майна Боржниці за її адресою проживання; відсутня інформація про вжиття заходів державним виконавцем щодо притягнення боржника до адміністративної відповідальності за невиконання законних вимог державного виконавця. Починаючи з 01.11 2024 року по сьогодні коштів від боржника та від органів державної виконавчої служби на виконання рішення суду до ПрАТ «АК «Київводоканал» не надійшло. Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просив задовольнити його вимоги, а саме:

-визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В. щодо винесення 23.01.2025 року постанови про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

-скасувати постанову старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В. від 23.01.2025 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

-визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В. у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 щодо примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста від 05.07.2023 у справі № 754/11051/22;

-зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзя Р.В. вжити належних і повних дій для виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста від 05.07.2023 у справі № 754/11051/22.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2025 року прийнято до провадження скаргу та зобов`язано державного виконавця надати завірену копію виконавчого провадження.

27.02.2025 року від державного виконавця надійшла належним чином завірена копія виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Деснянський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника до суду не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Боржники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином причини неявки суду невідомі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки це не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2023 року у справі № 754/11051/22 задоволено позов ПрАТ «АК «Київводоканал» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 43139,40 грн., 3% річних у розмірі 3621,90 грн., інфляційних втрат у розмірі 18475,36 грн., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35 грн.

31.05.2024 року на виконання вищезазначеного заочного рішення Деснянським районним судом міста Києва було видано виконавчі листи.

18.10.2024 року Товариство звернулося до Деснянського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою № 3655/12/12/02-24 про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2024 року у справі № 754/11051/22 про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 .

Старшим державним виконавцем Гудзем Р.В. 01.11.2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

07.11.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

23.01.2025 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням: «відрахування з заробітної плати».

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що заявником дотримано строки звернення зі скаргою до суду.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з положеннями ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату боржника звертається у разі відсутності в нього коштів на рахунках, відсутності чи недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату.

Розмір відрахувань із заробітної плати визначений нормами ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП України. Так, загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України 50% заробітної плати, яка належить до виплати працівникові (стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням).

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, передбачене абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п.п. 1 ч. 4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку з накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні повідомлення від банку щодо спеціального режиму арештованого рахунку, як і повідомлення від самого боржника.

Оскільки матеріали виконавчого провадження не містять документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, то суд вважає, що дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзя Романа Володимировича щодо винесення 23.01.2025 року постанови про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженню НОМЕР_1 є неправомірними у зв`язку з чим постанову старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзя Романа Володимировича від 23.01.2025 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженню НОМЕР_1 слід скасувати.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»(ч. 1ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав бездіяльність державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав скаржника як сторони виконавчого провадження щодо протиправної бездіяльності при виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вище викладене скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 258-261, 353, 354, 355, 447-451, 453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзя Романа Володимировича - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзя Романа Володимировича щодо винесення 23.01.2025 року постанови про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженню НОМЕР_1.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Гудзя Романа Володимировича від 23.01.2025 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженню НОМЕР_1.

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: