УХВАЛА

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 130/1464/21

провадження № 61-12609св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Сердюка В. В.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

відповідачі: ОСОБА_1 , державний реєстратор прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук Анастасія Володимирівна,

треті особи: Жмеринська міська рада Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землетрейд», Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрна фірма «Грін Вуд», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року в складі колегії суддів Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук А. В., треті особи: Жмеринська міська рада Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землетрейд», Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрна фірма «Грін Вуд», ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності та рішення про державну реєстрацію прав.

Позов обґрунтовано тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 02 листопада 2020 року № 2-15574/15-20 СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га із земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 9,459 га, кадастровий номер :02:001:0113 на території Дубівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») розроблено вказаний проект землеустрою.

На виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 «Про деяку заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 07 грудня 2020 року № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та актом приймання-передавання земельна ділянка площею 9,4590 га, кадастровий номер :02:001:0113, передана в комунальну власність Жмеринської міської ради.

16 грудня 2020 року державний реєстратор речових прав Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області зареєстрував право власності на вказану ділянку за Жмеринською міською радою, номер запису про право власності/довірчої власності 39835432.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки подано до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» кадастровому реєстратору для державної реєстрації земельної ділянки.

За результатами розгляду цього проекту 29 грудня 2020 року державний кадастровий реєстратор прийняв рішення про реєстрацію земельної ділянки. Вказана ділянка площею 9,4590 га, кадастровий номер :02:001:0113, була поділена на чотири ділянки та цей кадастровий номер було перенесено до архівного шару Державного земельного кадастру (далі - ДЗК).

Державні кадастрові реєстратори не відносяться до суб`єктів державної реєстрації прав під час реєстрації земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0127, до ДЗК інформацію про право комунальної власності Жмеринської міської ради на цю ділянку не перенесено. Автоматичне перенесення інформації до ДЗК про зареєстровані права на земельну ділянку при її поділі не передбачено, тому інформація про зареєстроване право комунальної власності Жмеринської міської ради під час реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0127, не була перенесена до ДЗК.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки разом із витягом з ДЗК про земельну ділянку ОСОБА_1 подано для затвердження та передання земельної ділянки у її власність. Відповідно до висновку про розгляд документації із землеустрою від 18 грудня 2020 року № 15937/82-20 (наявному у проекті землеустрою), форма власності земельної ділянки зазначена як державна. Однак 16 грудня 2020 року за Жмеринською міської радою зареєстровано право комунальної власності.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23 березня 2021 року № 2-320/15-21-СГ «Про надання у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0 га, а 14 квітня 2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук А. В. зареєструвала право власності за ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю даних про право комунальної власності в ДЗК щодо земельної ділянки позивач у порушення частин першої, четвертої статті 122 ЗК України, оскільки земельна ділянка належала до земель комунальної власності, передав вказану земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 , чим порушив право Жмеринської міської ради на розпорядження земельною ділянкою.

Виходячи з наведеного, позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук А. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57698184 від 16 квітня 2021 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0127, за ОСОБА_1 , номер запису про право власності/довірчої власності 41546794, та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0127, номер запису про право власності/довірчої власності 41546794, яка належить ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року в складі судді Грушковської Л. Ю. позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук А. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57698184 від 16 квітня 2021 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0127, за ОСОБА_1 , номер запису про право власності/довірчої власності 41546794.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0127, номер запису про право власності/довірчої власності 41546794, яка належить ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області судові витрати у розмірі 4 540 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка перейшла у комунальну власність Жмеринської міської ради з моменту державної реєстрації права комунальної власності на неї, тобто з 16 грудня 2020 року.

Визначальним є той факт, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області передало у власність відповідачці спірну земельну ділянку вже після того, як вона вже раніше була передана у комунальну власність Жмеринській міській раді. Тому, приймаючи рішення щодо спірної земельної ділянки в інтересах відповідача ОСОБА_1 , позивач не діяв на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року апеляційну скаргу Жмеринської міської ради Вінницької області задоволено частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і позов її до задоволення не підлягає. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Суд першої інстанції мав визначити процесуальну правосуб`єктність сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин та щодо яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не довів, яке його право має бути відновлене шляхом задоволення пред`явлених ним позовних вимог, та безпідставно задовольнив позов, хоча суду належало відмовити у позові з тих підстав, що позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 серпня 2023 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року та залишити в силі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування абзацу першого пункту «а» частини першої статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Зазначає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом.

Інші учасники справи не скористалися правом подання відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 02 листопада 2020 року № 2-15574/15-20СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Дубівської сільської ради Жмеринського району.

Згідно з копією наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 07 грудня 2020 року № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність», передано Жмеринській міській раді (Жмеринській міській територіальній громаді) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2668,7523 га, які розташовані на території Жмеринської міської територіальної громади.

За актом приймання-передавання земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 07 грудня 2020 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області передало з державної власності, а Жмеринська міська рада прийняла у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з додатком до акта приймання-передавання земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0113, яка розташована за адресою: Вінницька область Жмеринський район, Дубівська сільська рада, площею 9,4590 га, цільове призначення: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), передана у комунальну власність Жмеринській міській раді.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 травня 2021 року № 255716924, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0113, площею 9,459 га, перебуває у комунальній власності Жмеринської міської ради Вінницької області, дата реєстрації - 16 грудня 2020 року.

За висновком ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» замовником розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність окремим громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Дубівської сільської ради є ОСОБА_1 . Дата подання на погодження 15 грудня 2020 року, проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, зауваження та пропозиції відсутні, проект землеустрою погоджено.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23 березня 2021 року № 2-320/15-21 СГ «Про надання у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність чотирьом особам для ведення особистого селянського господарства на території Дубівської сільської ради Жмеринського району, зокрема надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер :02:001:0127.

За інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 травня 2021 року № 255716599 земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0127, площею 2 га зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 . Дата реєстрації - 14 квітня 2021 року.

Вартість спірної земельної ділянки становить 26 000 грн (т. 1, а. с. 71, 87).

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 05 травня 2021 року № 2-1166/15-21 СГ «Про визнання наказу таким, що втратив чинність» визнано таким, що втратив чинність наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 23 березня 2021 року № 2-320/15-21 СГ «Про надання у власність». Зобов`язано управління землеустрою та охорони земель довести цей наказ до відома ОСОБА_1 та повідомити про необхідність вжиття заходів щодо скасування державної реєстрації права приватної власності.

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 05 травня 2021 року № 31-2-0.331-4107/2-21 на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення щодо необхідності скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку з допущеною помилкою, пов`язаною із відсутністю даних про право комунальної власності в ДЗК щодо земельної ділянки, кадастровий номер, :02:001:0127.

16 грудня 2020 року спірна земельна ділянка зареєстрована за Жмеринською територіальною громадою на праві комунальної власності, а наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність відповідачці ОСОБА_1 . ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видало 23 березня 2021 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).

Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)).

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

У частині четвертій статті 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в цій справі є вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, вартістю 26 000 грн, та рішення про державну реєстрацію прав.

Верховний Суд вважає цю справу малозначною, оскільки доходить висновку про її незначну складність. Справа не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

У малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, керується тим, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не зазначив, у чому полягає вагомість для держави і суспільства правового питання, яке, на його думку, має бути переглянуто судом касаційної інстанції.

Аналіз наведених заявником у касаційній скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для нього, оскільки вони зводяться до незгоди із судовими рішеннями попередніх інстанцій, що не свідчить про винятковість справи для заявника і про обставини дійсної винятковості цієї справи, які б виокремлювали вимоги заявника у вказаному спорі в якусь особливу категорію спорів.

Суд касаційної інстанції, вивчивши доводи касаційної скарги у цій справі, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі, підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дають можливість дійти висновку про відсутність підстав для касаційного розгляду за касаційною скаргою ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у цій справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France («Леваж Престасьон Сервіс проти Франції») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; Brualla Gomez de la Torre v. Spain («Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії») від 19 грудня 1997 року, заява № 7127/92).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які, з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником належним чином не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 203/4398/23 (провадження № 61-6646св24), від 06 березня 2025 року у справі № 203/1012/23 (провадження № 61-18396св23).

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Самгородської сільської ради Хмільницького району Уперчук Анастасія Володимирівна, треті особи: Жмеринська міська рада Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Землетрейд», Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрна фірма «Грін вуд», ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності та рішення про державну реєстрацію прав закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачВ. В. Сердюк

СуддіВ. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська