Номер провадження: 22-ц/813/3336/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Павленко Аліни Сергіївни, представника ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року в розмірі 72281 грн., з яких: 70096 грн. 28 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 0 грн. сума заборгованості за річними відсотками, 2184 грн. 72 коп. сума заборгованості за щомісячними відсотками, 0 грн. сума заборгованості за пенею, а також стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір №, а також отримала примірник кредитного договору та погодилася отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР».

27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення прав вимоги №20230127, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Також позивач зазначив, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконує, позивач до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача, звернувся до суду з зазначеним позовом.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року в розмірі 72281 грн., з яких: 70096 грн. 28 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 0 грн. сума заборгованості за річними відсотками, 2184 грн. 72 коп. сума заборгованості за щомісячними відсотками, 0 грн. сума заборгованості за пенею.

Вирішено питання про судові витрати.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування заочного рішення суду, яка ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2024 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що позовні вимоги про одночасне стягнення з відповідача суми заборгованості за річними відсотками та суми заборгованості за щомісячними відсотками не підлягають задоволенню, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу, Чечельницька А.О., представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 (Позичальник) уклала з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (Кредитодавець) кредитний договір №, а також отримала примірник кредитного договору та погодилася отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР.

Згідно умов вказаного кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановленим цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту 80116,45 грн., строк, на який видається кредит 36, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5568578, який є невід`ємною частиною цього договору.

27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20230127, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 1.1. Договору відступлення прав вимоги на умовах, встановлених цим Договором, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами та/або Заставодавців за Договорами застави, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах та Заставодержателя за Договорами застави, що входить до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними Договорами та Заставодержателя за Договорами застави, включаючи право вимагати від Боржників та/або Заставодавців належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними Договорами та Договорами застави.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20230127 від 27 січня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року, в сумі 76290 грн., з яких: 70096 грн. 28 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1213 грн. 98 коп. сума заборгованості за річними відсотками, 4980 грн. 54 коп. сума заборгованості за щомісячними відсотками, 0 грн. сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 6.2.3. Договору відступлення прав вимоги Права Вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

При цьому, з урахуванням вимог законодавства України, у день переходу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, тобто у день укладення даного договору, сторони зобов`язуються укласти (з нотаріальним посвідченням) договір відступлення прав за нотаріально посвідченими договорами застави (щодо відступлення права вимоги за договорами застави, які не є нотаріально посвідченими, окремі договори між сторонами не укладаються, таке відступлення повністю врегульовується і підтверджується цим договором).

Цей договір, а також договір відступлення прав за нотаріально посвідченими договорами застави є підтвердженням фактичної передачі ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги щодо портфеля заборгованостей у повному обсязі відповідно до умов цього договору.

Пунктом 6.2.4. Договору відступлення прав вимоги передбачено, що відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників та Заставодавців.

Відповідно до п. 6.3. Договору відступлення прав вимоги з моменту переходу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього Договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах та Договорах застави, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам/Заставодавцям щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержить від Боржників/Заставодавців на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника.

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Судом вірно встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач лише частково виконала своє зобов`язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання здійснила 3 платежі: 17.03.2023 року, 31.03.2023 року, 29.04.2023 року на загальну суму 4009 грн. 80 коп. для погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року в розмірі 72281 грн., з яких: 70096 грн. 28 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 0 грн. сума заборгованості за річними відсотками, 2184 грн. 72 коп. сума заборгованості за щомісячними відсотками, 0 грн. сума заборгованості за пенею.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Оскільки, відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинна повернути позивачу, до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 17 серпня 2021 року в розмірі 72281 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про те, що позовні вимоги про одночасне стягнення з відповідача суми заборгованості за річними відсотками та суми заборгованості за щомісячними відсотками не підлягають задоволенню, виходячи із заборони застосування подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки 70096 грн. 28 коп. це сума заборгованості за основною сумою боргу, тобто є тілом кредиту, а 2184 грн. 72 коп. це сума заборгованості за щомісячними відсотками, тобто посилання апелянта на те, що вказані суми є сумоюзаборгованості за річними відсотками та сумою заборгованості за щомісячними відсотками не відповідають дійсним обставинам справи та колегія суддів звертає увагу, що сума заборгованості за річними відсотками складає 0 грн., тобто позивач просив стягнути з відповідача тільки заборгованість за основною сумою боргу та заборгованість за щомісячними відсотками, що передбачено умовами кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова