Справа № 703/6643/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Яковенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» про визнання недійсним договору факторингу,

встановив:

16 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року в сумі 54720 гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень 00 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 вересня 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту №101256443. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн з використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №101256443 від 30 вересня 2020 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті товариства, та є невід`ємною частиною цього договору.

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні кредитного договору.

Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №101256443 від 30 вересня 2020 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.5326 та 527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст.530, 1082, 1084 ЦК України, 15 січня 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №01Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит №101256443 від 30 вересня 2020 року.

Згідно Додатку №1 до Договору факторингу, сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 54720 гривень, з яких: 12000 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 42720 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками.

З вказаних обставин позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг» звернулося до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

06 січня 2025 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , яка сформована в системі «Електронний суд» 05 січня 2025 року, до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про визнання недійсним договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, в якій просила суд: прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження з первісним позовом; визнати недійсним договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «ДіДжи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг»; відмовити повністю у позові ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказані вимоги обґрунтовані ним, що у додатку до первісної позовної заяви первісний позивач надає кредитний договір №101256443 від 30 вересня 2020 року без будь-яких ознак підписання договору сторонами копії договору позичальником. З аналізу зазначеного вище договору, крім викладеного, вбачається його невідповідність чинному законодавству, а саме: а) підпункт 1.5.2 встановлює процентну ставку на рівні 2% тоді як пункт 1.6 встановлює процентну ставку на рівні 5% від суми кредиту, що не дає визначити остаточно, яка процентна ставка за кредитом та порядок її нарахування, що є несправедливими умовами; б) пункт 2.3.1 передбачає іншу процентну ставку ніж п.п.1.5.2 та п.1.6, яка може застосовуватись кредитодавцем на власний розсуд, при цьому передбачає застосування т.з. «комісії» зі змінною ставкою від 3 до 10 відсотків, що суперечить п.п.1.5.1, яка передбачає комісію за ставкою 0.0, що є несправедливою умовою; в) пункт 2.8 передбачає, що «визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань, або їх частини вирішальне значення мають дані бухгалтерського обліку Товариства», що є несправедливою умовою, адже позичальник не знає і не може знати про дані бухобліку Товариства, а умови договору в цілому не передбачають можливості позичальника з ними ознайомитись; г) умови договору (підпункт 1.5.2, пункт 1.6) прямо суперечать ч.2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки передбачають обсяг відповідальності позичальника більший, ніж встановлено законом; ґ) пункт 3.2.7 договору містить умову за якою позикодавець має право не зважаючи на будь-які інші умови договору, в односторонньому порядку вносити зміни в будь-які умови договору, що прямо суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та вступає в конфлікт з пунктом 7.2 цього договору; д) умови пункту 5.1 договору суперечать вимогам Закону України «Про захист персональних даних», а саме пункту 6 статті 6 Закону, оскільки передбачає обробку та передачу персональних даних не тільки позичальника, але й третіх осіб, без згоди позичальника, будь-кому та в будь-який час, без обмежень, на власний розсуд позикодавця; е) за своєю сутністю цей договір є договором споживчого кредиту, разом з тим пункт 9.4 договору передбачає, що на його умови не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Вимоги Закону України носять загальнообов`язковий характер і не можуть бути свавільно відхилені договором, тому зазначений договір не відповідає критеріям встановленим ст.203 ЦК України, є недійсним в цілому.

Зазначає, що у справі наявне надане первісним позивачем платіжне доручення №24418939 від 30 вересня 2020 року виконане ТОВ «Мілоан» не містить відмітки про проведення установою банку, по суті «кредитний договір» №101256443 від 30 вересня 2020 року є безгрошовим. З огляду на вищевикладене, на думку відповідача ОСОБА_1 «кредитний договір» №101256443 від 30 вересня 2020 року за своєю сутністю є нікчемним правочином та не може створювати жодних правових наслідків.

Крім того, вказує, що у додатку до позовної заяви первісний позивач надає ще один «договір» - договір відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» за яким начебто ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до боржників, згідно реєстру. Якщо первісний позивач посилається на підставу виникнення зобов`язання «договір» №101256443 від 30 вересня 2020 року, то в силу ч.1 ст.513 ЦК України, заміна кредитора з ТОВ «Мілоан» на ТОВ «Діджи Фінан» мала відбутись по кожному з боржників окремим документи, а не згідно «реєстру» по типу видачі товарної продукції зі складу. Даний факт документально підтверджений доказами наданими у справу первісним позивачем та в силу ст.215 ЦК України має наслідком нікчемність правочину: договору відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс». ТОВ «Мілоан», як видно зі змісту доказів по справі, не повідомив позивача за зустрічним позовом про заміну кредитора, що знову ж таки має наслідком недійсність правочину. Аналогічно і ТОВ «Діджи Фінанс» передаючи право вимоги за договором факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року згідно «реєстру», не вважало за доцільне повідомити «реєстрових боржників» про заміну сторони в зобов`язанні, що свідчить про нікчемність подібного правочину. В той же час строк дії договору відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» встановлено у 13.1, як до «16.06.2021». Таким чином, після 16 червня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» втратило договірне право вимоги, не мало і не могло мати необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення 24 січня 2022 року договору факторингу №1/15 з первісним позивачем. По справі не має жодних фактичних даних про направлення позивачу за зустрічним позовом повідомлення про набуття прав кредитор, що свідчить про фіктивність договору відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» та є субсидіарною підставою для висновку про нікчемність даного правочину в цілому.

Зазначає, що пункт 7.2 кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року передбачає, що всі зміни до нього набувають чинності за умови, що згода позичальника виражена у відповідний спосіб. Відтак всі зміни до згаданого договору, зокрема зміна сторони договору відбулися без згоди позичальника. Як видно з вище наведених доказів, первісним позивачем допущено порушення пунктів 2, 4, 5, 8 ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про невідповідність закону кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року, договору відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг».

Вказує, що ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Разом з тим, первісний позивач зазначає, що за договором сума кредиту становила 12000 гривень, а інших платежів має бути сплачено 42720 гривень, що прямо суперечить закону.

За змістом договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», а саме п.11.7 договору, він укладений в двох примірниках, які є оригіналами, по одному для кожної із сторін, але не містить жодного додатку, за яким могло б бути передано право вимоги. Таким чином, договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року прав та обов`язків позивача за зустрічним позовом не стосується і не може стосуватись, адже відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, договір факторингу має містити у собі третю особу - боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Такої особи (боржника) згаданий договір у собі не містить, тому є недійсним. В той же час правовідносини за договором факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року основані на нікчемному правочині, тому жодна з умов такого договору не може бути дійсною в цілому. Звернення позивача за первісним позовом на підставі недійсного договору істотно порушує законні права ОСОБА_1 , тому договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, на думку останньої, має бути визнаний судом недійсним, а у первісному позові має бути відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 08 січня 2025 року вирішено: прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про визнання недійсним договору факторингу, до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та об`єднати їх в одне провадження; здійснити перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; роз`яснено відповідачу за зустрічним позовом право на подання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву.

08 січня 2025 року поштовим відправленням на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності у справі, в якій остання просила застосувати позовну давність до вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

10 січня 2025 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», надійшов відзив позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним. Так, 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №01Т, відповідно до п.1.1 якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (портфель заборгованості). 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу №1/15, відповідно до п.1.1 кого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Пінг-Понг» свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах права вимоги.

Вказує, що позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» та від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» права вимоги до відповідача за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Договір відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року та договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст.204 ЦК України, не спростована. Поряд з цим, відповідно до п.6.2.3 договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.

Пунктом 1.3 договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року права грошової вимоги вважаються відступленими ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «Діджи Фінанс» або підписання будь-яких документів.

Зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року та договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права.

Заявляючи позовні вимоги про визнання договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року недійсним, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що ТОВ «Мілоан» без його згоди та без його повідомлення відступило право вимоги за укладеним із ним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс», яке, в свою чергу, відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Пінг-Понг». Відповідно до п.6.4 договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги, ТОВ «Мілоан» отримав від боржника/державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення заборгованості боржників, ТОВ «Мілоан» зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ «Діджи Фінанс» протягом 5 днів з моменту її отримання. Також, відповідно до п.4.2.2 договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами після відступлення прав грошової вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг», ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язаний перерахувати ці кошти ТОВ «ФК «Пінг-Понг» протягом 3 робочих днів з дати їх отримання (включно). Таким чином, при умові, що позивач за зустрічним позовом з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги від кредиторів, має місце той факт, за яким позичальник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України.

Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом, що по справі не має жодних фактичних даних про направлення позивачу за зустрічним позовом повідомлення про набуття прав кредитора, не заслуговують на увагу суду, оскільки позичальник не був позбавлений можливості виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором на користь первісного кредитора.

Право оспорити правочин має його сторона або особа, чиї права та інтереси порушуються таким правочином. Враховуючи, що при відступленні права вимоги, в тому числі за договорами факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, права і обов`язки боржника залишаються незмінними, відповідач за зустрічним позовом вважає, що укладеним договором факторингу права та інтереси позивача не порушуються.

За вказаних обставин, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про визнання недійсним договору факторингу.

20 січня 2025 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», надійшла відповідь відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на відзив, в якому вказує, що ознайомившись зі змістом відзиву вважає аргументи відповідача за зустрічним позовом непереконливими та такими, що не спростовують її доводів основаних на фактах, викладених у зустрічній позовній заяві. Так, зазначений у відзиві кредитний договір №101256443 від 30 вересня 2020 року, де-факто є нікчемним, і визнання його судом недійсним не вимагається: згаданий правочин не містить фактичних даних про погодження його протилежною стороною, не містить факту видачу протилежній стороні будь-яких грошових сум, за змістом суперечить закону. Просить суду взяти до уваги наступні факти, що містяться в письмових доказах наявних у справі: 1). Термін до якого є дійсним «договір відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» встановлено як до 16 червня 2021 року, відповідно до пункту 13.1 згаданого договору; 2). За предметом договору про відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», є право вимоги до третіх осіб, а не заміна сторони в зобов`язанні. Договір є строковим. Право, обумовлене цим договором, припинилось 16 червня 2021 року; 3). Станом на 24 січня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» не мало права передавати права, що начебто виникли за договором відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки такі права припинилися 16 червня 2021 року, отже договір факторингу від 24 січня 2022 року №1/15 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» був нікчемним з моменту його укладення; 4). Матеріали справи не містять фактів, що за договором відступлення права вимоги ТОВ «Дідіжи Фінанс» якимось чином інформувало позивача за зустрічним позовом про те, що воно набуло право вимоги від кредитора. Не містить таких відомості і договір факторингу від 24 січня 2022 року №1/15, що станом на дату його укладення інформувалась будь-яка третя (інша) особа про перехід права вимоги до фактора; 5). Так званий договір факторингу від 24 січня 2022 року №1/15 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» ніяким чином не стосується позивача за зустрічним позовом і не може стосуватись, недійсний правочин не породжує жодних правових наслідків з моменту його укладення; 6). Є неналежними та недопустимими засобами доказування наявні у системі «Електронний суд» і надані первісним позивачем до справи документи: статут ТОВ «ФК «Пінг-Понг», затверджений рішенням одноосібного учасника (М.Б. Антімонова) від 22 березня 2023 року, який не має зворотної дії в часі і не стосується правоздатностей позивача станом на 24 січня 2022 року; платіжна інструкція №604 від 16 січня 2021 року про оплату за договором відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року без ПДВ, не має відношення до предмету доказування по справі. Платіж міг бути того ж дня повернутим, як помилково направлений тощо. Безпосередньо договір відступлення прав вимоги №01 від 15 січня 2021 року не містить у додатках №1-6 даних про фактичне настання обставин ним, обумовлених - зазначені додатки містять так звані «пусті форми», що додатково свідчить про нікчемність цього договору.

Також, на думку позивача за зустрічним позовом, первісним позивачем не надано доказів: реальності кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року; доказів будь-якої дії позивача за зустрічним позовом, що б могла свідчити про визнання боргу, або щоб могла свідчити про існування боргу взагалі; виконання договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», з боку ТОВ «Діджи Фінанс», що додатково свідчить про нікчемність даного правочину. Таким чином, за твердження ОСОБА_1 , договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» оснований на нікчемних правочинах є недійсним з моменту його укладення та не породжує жодних правових наслідків.

За вказаних обставин, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підтримує вимоги заявлені у зустрічній позовній заяві та просить суду визнати недійним договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», а також відмовити повністю у позові ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

09 січня 2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення ТОВ «ФК «Пінг-Понг» у справі, в яких останнє зазначає, що 30 вересня 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту №101256443. Дана заявка знаходить у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства URL: http://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн з використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Таким чином, відповідачу було направлено від первісного кредитора електронне повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вказаний відповідачем у кредитному договорі №101256443 від 30 вересня 2020 року та у заяві про застосування строків позовної давності у справі, одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства URL: http://miloan.ua/. У заві про застосування строків позовної даності у справі не заперечується факт виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року з надання, отримання та повернення кредитних коштів, а отже дані обставин не підлягають доказуванню в розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України. Відповідач у заяві про застосування строків позовної давності вважає, що позивач звернувся із позовом до відповідача із пропущенням строків позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, але дані доводи відповідача є помилковими. Кредитний договір №101256443 укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 30 вересня 2020 року, трьохрічний строк загальної позовної давності спливав би 30 вересня 2023 року, але враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11 березня 2020 року та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24 лютого 2022 року, позивачем не прощений строк позовної давності за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року і до цього часу, а отже доводи відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, протягом якого останній мав право проявити даний позов, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Також, відповідач у заяві про застосування строків позовної давності у справі вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень 00 копійок є істотно завищеними, що також є помилковою позицією відповідача, оскільки позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду відповідні докази.

За вказаних обставин, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» просило: відмовити повністю у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі; задовольнити у повному обсязі позовні вимоги позивача у справі за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

28 січня 2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», надійшли заперечення ОСОБА_1 на додаткові пояснення у справі, в яких остання вказує, що в поданій нею заяві чітко зазначено, що правовідносини по справі відійшли в давність за спливом часу, можливо мали місце, можливо ні. При тому, що протягом всього цього часу не було жодних перешкод для ТОВ «Мілоан» чи ТОВ «Діджи Фінанс» своєчасно звернутися з позовом до суду. Разом з тим, чомусь так звана заборгованість була передана ТОВ «ФК «Пінг-Понг», яке теж особливо не спішило зі зверненням до суду. Дані обставин ОСОБА_1 розцінює як умисел, направлений на введення в оману добросовісної сторони у якої вже не збереглись і не повинні були зберігатися документи минулих періодів, як то сплати за товар, послуги чи подібне. На думку ОСОБА_1 , є необґрунтованими посилання первісного позивача на те, що 24 лютого 2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2024 року №2102-ІХ, перебіг позовної даності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 20 до Розділу Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України внесено (доповнено) згідно із Законом №3450-ІХ від 08 листопада 2023 року, набрання чинності яким відбулося 30 січня 2024 року, зазначений закон не має зворотної дії в часі. В цілому згадана норма стосується відносин спадкування.

Щодо посилання первісного позивача на карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, то ним же самим і зазначено, що на всій території України з 01 липня 2023 року скасований такий карантин, тому, на думку ОСОБА_1 , дана обставина ніяк не впливає на справу. Юридичний факт, що пояснення надано представником, а не адвокатом, є лише прямим свідченням надуманості (фіктивності) заявлених витрат первісним позивачем на роботу адвоката - первісний позивач не потребував адвокатської допомоги і очевидно її й не отримував. Крім того, факт, що відзив на первісний позов не подано, є несуттєвим. До суду вона заявила зустрічний позов, вимоги якого повністю поглинають вимоги за первісним позовом. Стверджує, що документи, надані до первісного позову є неналежними та недопустимими доказами і не повинні братись до уваги.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» у судове засідання не з`явився, у документах по суті справи просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримує у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення первісних позовних вимог заперечила, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягала.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позиції сторін, які викладені у їх заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 30 вересня 2020 року через сайт tengo.ua заповнила анкету-заяву на кредит №101256443, згідно якої: сума кредиту - 12000 гривень 00 копійок у валюті українська гривня; строк кредиту - 28 днів з 30 вересня 2020 року; дата повернення кредиту - 28 жовтня 2020 року; сума до повернення - 18720 гривень 00 копійок. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 0 гривень 00 копійок нараховується одноразово за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом - 6720 гривень 00 копійок нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Рішення - погоджено, дата рішення - 30 вересня 2020 року. Погоджені умови кредитування по заяві 101256443: замовлена сума - 15000 гривень 00 копійок; замовлений строк - 28 днів; погоджена сума - 12000 гривень 00 копійок; погоджений строк - 28 днів; комісія за надання - 0.00% одноразово; ставка процентів - 2.00 % за кожен день користування (а.с.54).

У вказаній анкеті-заяві у відомостях про позичальника ОСОБА_1 зазначено номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а також здійснення верифікаційних дзвінків: 30 вересня 2020 року 01:51:21, основний, НОМЕР_1 , перевірено раніше; 30 вересня 2020 року 08:28:22, основний, НОМЕР_1 , успішно (а.с.54).

Як вбачається з первісної позовної заяви, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» стверджує, що 30 вересня 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 подала Заявку на отримання кредиту №101256443.

Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не заперечується факт звернення до ТОВ «Мілоан» з вищевказаною заявою-анкетою, а також належність їй як анкетних даних, так і номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , що зазначені у цій анкеті-заяві.

30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101256443 (індивідуальна частина) (а.с.25-27).

Згідно п.1.1 вказаного Договору, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору, сума кредиту становить 12000.00 гривень у валюті: Українські гривні.

Згідно п.1.3 вказаного Договору, кредит надається строком на 28 днів з 30 вересня 2020 року.

Відповідно до п.1.4 зазначеного Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28 жовтня 2020 року.

Згідно п.1.5 вказаного Договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 6720.00 гривень в грошовому виразі та 730.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 18720.00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі.

Відповідно до п.1.5.1 зазначеного Договору, комісія за надання кредиту 0.00 гривень, яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п.1.5.2 вказаного Договору, проценти за користування кредитом 6720.00 гривень, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована.

Відповідно до п.1.6 зазначеного Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього договору.

Згідно п.2.1 вказаного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно до п.2.2 вказаного Договору, плата за кредитом: п.2.2.1 - позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2, 1.6 договору відповідно; п.2.2.2 - нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахування особливостей, передбачених п.2.2.3 договору; п.2.2.3 - проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадках невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитори є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 договору. Якщо після настання дати встановленої п.1.4 договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 ЦУК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

Згідно п.2.4 вказаного Договору, повернення кредиту: п.2.4.1 - позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 договору; п.2.4.2 - у випадку, якщо станом на дату закінчення строку користування кредитом (надання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредитом, пеня та/або інші платежі на користь позикодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4 договору.

Відповідно до п.2.6 зазначеного Договору, датою сплати заборгованості по кредиту/сплати за продовження строку кредитування вважається дата отримання товариством грошових коштів/інформаційного повідомлення від платіжної системи, через яку було здійснено переказ коштів, про здійснення відповідного переказу з посиланням на номер кредитного договору/Ідентифікаційний код особи позичальника, за умови, що в подальшому грошове відшкодування за такою операцією надійшло на рахунок товариства.

Згідно п.3.2.6 зазначеного Договору, позикодавець має право, крім інших передбачених законодавством та цим договором прав, відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором позикодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Відповідно до п.6.1 зазначеного Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно - телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через веб-сайт tengo.com.ua та/або відповідний мобільний додаток.

Згідно п.6.3 вказаного Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що, зокрема ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; вся інформація надана товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною.

Відповідно до п.6.4, 6.5 зазначеного Договору, укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентно отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно п.7.1 вказаного Договору, цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутися не пізніше дати встановленої п.1.4 договору. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього договору відправлені товариством кредитні кошти не будуть отримані позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в особистому кабінеті.

Як вбачається з Графіка розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року, датою платежу є 28 жовтня 2021 року. До сплати: кредит - 12000 гривень 00 копійок, комісія за надання кредиту - 0 гривень 00 копійок, проценти - 6720 гривень 00 копійок, разом - 18720 гривень 00 копійок (а.с.28).

Суд звертає увагу, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не заперечується факт укладення нею з ТОВ «Мілоан» вищевказаного договору та погодження нею умов цього Договору саме у редакції, яка додана позивачем ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до первісної позовної заяви.

Посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на несправедливі умови договору, оскільки підпункт 1.5.2 встановлює процентну ставку на рівні 2% тоді як пункт 1.6 встановлює процентну ставку на рівні 5% від суми кредиту, що, на її думку, не дає визначити остаточно, яка процентна ставка за кредитом та порядок її нарахування, суд не приймає до уваги, оскільки у вищевказаному договорі чітко встановлено, що процентна ставка, передбачена п.1.5.2 Договору, нараховується за кожен день строку користування кредиту, тобто з 30 вересня 2020 року по 28 жовтня 2020 року, а процентна ставка, передбачена п.1.6 Договору, нараховується за кожен день користування кредитом з урахуванням положень п.2.2.3 Договору, якими встановлено умову застосування такої процентної ставки, а саме невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, тобто є відкладальною обставиною.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що пункт 2.3.1 передбачає іншу процентну ставку ніж п.п.1.5.2 та п.1.6, яка може застосовуватись кредитодавцем на власний розсуд, при цьому передбачає застосування т.з. «комісії» зі змінною ставкою від 3 до 10 відсотків, що суперечить п.п.1.5.1, яка передбачає комісію за ставкою 0.0, що є несправедливою умовою, оскільки положення п.2.3.1 Договору, якими визначені умови пролонгації договору, не містять будь-яких розмірів процентної ставки, а визначена цим пунктом Договору комісія, підлягає сплаті позичальником виключно для продовження строку користування кредитом.

Крім того, доводи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що пункт 2.8 Договору є несправедливою умовою, адже позичальник не знає і не може знати про дані бухобліку Товариства, а умови договору в цілому не передбачають можливості позичальника з ними ознайомитись, суд оцінює критично, оскільки кредитним договором не обмежено право позичальника на отримання від позикодавця інформації щодо виконання або невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Також, посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на те, що умови кредитного договору (підпункт 1.5.2, пункт 1.6) суперечать ч.2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки, на думку останньої, передбачають обсяг відповідальності позичальника більший, ніж встановлено законом, суд оцінює критично, так як положеннями п.1.5.2 та п.1.6 кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом, натомість ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлення обмеження щодо нарахування пені за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 стверджуючи про те, що пункт 3.2.7 договору містить умову за якою позикодавець має право не зважаючи на будь-які інші умови договору, в односторонньому порядку вносити зміни в будь-які умови договору, що прямо суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та вступає в конфлікт з пунктом 7.2 цього договору, не звернув увагу, що положеннями п.3.2.7 кредитного договору передбачено право позикодавця, яке погоджене з позичальником, вносити зміни до умов кредитного договору та змінювати розмір заборгованості позичальника, виключно за умови, що ці зміни не погіршують становище позичальника як боржника за кредитним договором у порівнянні з тими, що існували до моменту застосування змін.

При цьому, посилаючись на суперечність положень п.3.2.7 кредитного договору вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування» та вступ в конфлікт з п.7.2 кредитного договору, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтувала у чому полягає така суперечність, не навела норм вказаних нормативно-правових актів, які підтверджують наявність такої суперечності, а також не навела обставин, які б вказувала на конфлікт положень п.3.2.7 кредитного договору з положеннями п.7.2 кредитного договору.

За таких обставин, суд не приймає до уваги вищевказане твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Положеннями п.5.1 кредитного договору не передбачене право позикодавця на обробку та передачу персональних даних третіх осіб, без згоди позичальника, будь-кому та в будь-який час, без обмежень, на власний розсуд позикодавця, внаслідок чого посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що умови пункту 5.1 договору суперечать вимогам Закону України «Про захист персональних даних», а саме пункту 6 статті 6 Закону, оскільки передбачає обробку та передачу персональних даних не тільки позичальника, але й третіх осіб, без згоди позичальника, будь-кому та в будь-який час, без обмежень, на власний розсуд позикодавця, об`єктивно не узгоджується з умовами кредитного договору, у зв`язку з чим не може бути прийняте судом до уваги.

Оскільки сторони договору є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , уклавши з ТОВ «Мілоан» вищевказаний кредитний договір, погодилася з його умовами, у тому числі з положеннями п.9.4 цього договору, а саме, що на правовідносини сторін не поширюється дія Закону «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 стверджуючи про нікчемність укладеного між нею та ТОВ «Мілоан» 30 вересня 2020 року кредитного договору №101256443 (індивідуальна частина), не навела норм закону, які вказують на його недійсність, та під час судового розгляду даної цивільної справи нікчемність зазначено правочину не встановлена.

За вказаних обставин, доводи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про нікчемність укладеного між нею та ТОВ «Мілоан» 30 вересня 2020 року кредитного договору №101256443 (індивідуальна частина), суд не приймає до уваги.

Вищевказані положення кредитного договору №101256443 (індивідуальна частина) від 30 вересня 2020 року недійсними не визнавалися, факт неукладеності договору не встановлювався, внаслідок чого в силу приписів ст.6, 627 ЦК України, підписавши цей договір, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 погодилася із запропонованими умовами кредитування, у тому числі з розміром процентів та строком їх нарахування.

Відповідно до платіжного доручення №24418939 від 30 вересня 2020 року, ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 12000 гривень 00 копійок, призначення платежу - кредитні кошти від сервісу tengo.com.ua, згідно договору 101256443 (а.с.39).

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України» (чинний станом на 30 вересня 2020 року), платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ певної грошової суми зі свого рахунку на рахунок отримувача.

Згідно п.п.1 п.22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України» (чинний станом на 30 вересня 2020 року), ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів платіжне доручення.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України» (чинний станом на 30 вересня 2020 року), платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання.

Доказів відкликання ТОВ «Мілоан» платіжного доручення №24418939 від 30 вересня 2020 року, матеріали справи не містять.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявляючи клопотання про визнання платіжного доручення №24418939 від 30 вересня 2020 року недопустимим, неналежним та недостовірним доказом, яке обґрунтувала виключно тим, що такий документ не містить відміток установи банку про прийняття переказу, не навела жодних обставин, які зобов`язують установу банку проставити на цьому платіжному дорученні відмітку про прийняття переказу.

При цьому, суд звертає увагу, що платіжне доручення №24418939 від 30 вересня 2020 року містить інформацію щодо предмета доказування у даній цивільній справі, є доказом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи, та одержаний у порядку, який встановлений законом, внаслідок чого підстави для визнання вказаного платіжного доручення недопустимим, неналежним та недостовірним доказом, суд не вбачає.

Суд звертає увагу, що викладена у платіжному дорученні №24418939 від 30 вересня 2020 року інформація відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не спростована та доказів невиконання установою банку цього платіжного доручення, останньою не надано.

Крім того, відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не заперечується факт належності їй банківської картки № НОМЕР_3 *36 та надання номеру даної банківської картки у розпорядження ТОВ «Мілоан» для перерахування їй кредитних коштів, а також надходження на дану картку кредитних коштів у сумі 12000 гривень 00 копійок, на підставі кредитного договору №101256443 (індивідуальна частина) від 30 вересня 2020 року, а лише вказує на ненадання відповідних доказів позивачем.

При цьому, відсутність доказів, які б свідчили про звернення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 з моменту укладення вищевказаного договору до даного часу до ТОВ «Мілоан» з приводу невиконання останнім своїх зобов`язань за зазначеним договором, тобто неперерахування грошових коштів, у визначеному сторонам договору розмірі, на її банківську картку, об`єктивно вказує на належне виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за вказаним договором та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за цим договором у розмірі, визначеному сторонами.

За вказаних обставин, посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що кредитний договір №101256443 (індивідуальна частина) від 30 вересня 2020 року є безгрошовим, суперечать умовам самого кредитного договору та спростовуються матеріалами справи, внаслідок чого не приймаються судом до уваги.

Також, відповідно до абз.2 ч.1 ст.1076 ЦК України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк. Банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 стверджуючи про те, що позивач не надав до суду первинних документів, передбачених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не звернув увагу на те, що перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором відбувалося на рахунок відповідача ОСОБА_1 банківською установою та до вказаних відомостей позивач ТОВ «ФК «Пінг-Понг» доступу не має, оскільки такі відомості є даними клієнта банку, які не підлягають розголошенню.

Крім того, розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про отримання відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 грошових коштів від ТОВ «Мілоан» на підставі вищевказаного кредитного договору, внаслідок чого суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності позивачем факту надання відповідачу кредитних коштів за вищевказаним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем ТОВ «ФК «Пінг-Понг» доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем за первісним позовом і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року, який доданий до матеріалів цивільної справи, а також отримання відповідачем за первісним позовом і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 на підставі вказаного договору кредитних коштів в сумі 12000 гривень 00 копійок.

Однак, згідно матеріалів справи відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором як у строк, визначений у п.1.4 Договору, тобто до 28 жовтня 2020 року, так і у строк, визначений п.2.2.3 Договору, тобто протягом 60 днів після закінчення строку, передбаченого п.1.4 Договору, щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №101256443, відповідно до якої ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 27 грудня 2020 року мала заборгованість у загальній сумі 54720 гривень 00 копійок, з яких: 12000 гривень 00 копійок - заборгованість по тілу кредиту, 42720 гривень 00 копійок - заборгованість по процентам (а.с.12).

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

15 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №01Т (а.с.17-24).

Згідно п.1.1 вказаного Договору відступлення прав вимоги, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Згідно п.1.3 вказаного Договору відступлення прав вимоги, новий кредитор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від кредитора за цим договором.

Відповідно до п.6.2.3 зазначеного Договору відступлення прав вимоги, права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношення до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання новим кредитом та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставною для оформлення відступлення права вимого. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.

Згідно п.13.1 вказаного Договору відступлення прав вимоги, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, та діє до 16 червня 2021 року, але у будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно Витягу з Додатку до Договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року у загальній сумі 54720 гривень 00 копійок, з яких: 12000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за тілом; 42720 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками (а.с.11).

Посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як на підставу заявленого зустрічного позову, про те, що в силу ч.1 ст.513 ЦК України, заміна кредитора з ТОВ «Мілоан» на ТОВ «Діджи Фінанс» мала відбутись по кожному з боржників окремим документи, а не згідно «реєстру» по типу видачі товарної продукції зі складу, внаслідок чого вищевказаний договір відступлення прав вимоги є нікчемний, суд не приймає до уваги, оскільки положеннями ч.1 ст.513 ЦК України не визначено, що договір відступлення прав вимоги має бути укладений виключно щодо кожного з боржників окремо, та не заборонено оформлення відомостей про боржників, права вимоги до яких передаються новому кредитору, додатками до договору відступлення прав вимоги.

Також, враховуючи, що договір відступлення прав вимоги №01Т укладений між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) 01 січня 2021 року, права вимоги за цим договором, відповідно до п.6.2.3 цього договору, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року, що підтверджується витягом з Додатку до Договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року, перейшли до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, тобто з 01 січня 2021 року, та приймаючи до уваги, що вказаним договором відступлення прав вимоги не передбачено втрату новим кредитором, тобто ТОВ «Діджи Фінанс» прав вимоги, які були набуті на підставі цього договору, внаслідок закінчення строку дії такого договору, суд не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як на підставу заявлених у зустрічному позові вимог, на те, що після 16 червня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» втратило договірне право вимоги, не мало і не могло мати необхідного обсягу цивільної дієздатності для подальшого укладення з ТОВ «ФК «Пінг-Понг» договору факторингу.

Суд звертає увагу, що доказів визнання договору відступлення прав вимоги №01Т укладений між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) 01 січня 2021 року, недійсним матеріали справи не містять, а твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про те, що зазначений договір відступлення прав вимоги є нікчемним, не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (Фактор) укладено Договір факторингу №1/15 (а.с.33-36).

Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно п.1.2 вказаного Договору факторингу, в день підписання такого відповідного реєстру до фактора переходять також права (в тому числі права заставодержателя) за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами у разі їх наявності.

Відповідно до п.1.3 зазначеного Договору факторингу, права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів.

Згідно п.3.1 вказаного Договору факторингу, загальна сума прав грошової вимоги, що відступається відповідно до умов даного договору визначається у відповідному реєстрі.

Відповідно до п.3.2 зазначеного Договору факторингу, фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти (сума фінансування) в розмірі 150 000 гривень 00 копійок та 50% від всіх надходжень, що будуть отримані фактором в процесі реалізації своїх прав як кредитора відносно прав вимоги, що є предметом цього договору (не оподатковується ПДВ) шляхом перерахування на рахунок клієнта за стандартом IBAN - НОМЕР_4 .

Згідно п.6.1 вказаного Договору факторингу, сторони погодились, що, у разі прострочення виконання зобов`язань, встановлених в п.3.2 договору, права грошової вимоги в повному обсязі переходять від фактора до клієнта з дня, наступного за датою, що визначена в п.3.2 цього договору. З моменту повернення права грошової вимоги клієнту цей договір вважається розірваним і сторони не вважають себе зв`язаними будь-якими зобов`язаннями за договором. При цьому, фактор повертає клієнту документи отримані за актом прийому-передачі, в день розірвання цього договору.

Як вбачається з листа №1/15 від 13 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс», 24 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №1/15. Повідомило ТОВ «ФК «Пінг-Понг», що останнім виконано повний розрахунок передбачений п.3 вищезгаданого договору (а.с.43).

Згідно Витягу з Додатку до Договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року у загальній сумі 54720 гривень 00 копійок, з яких: 15000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за тілом; 42720 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками (а.с.10).

Вищевказаний Витяг з Додатку до Договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року, та відомості, які викладені у цьому договорі факторингу, а саме у п.1.1 - відомості про боржників зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, надання якого суду як доказу передбачено положеннями ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, об`єктивно спростовує твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як підставу заявлених зустрічних позовних вимог, про те, що договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», але не містить жодного додатку, за яким могло б бути передано право вимоги, а також, що договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року не стосується її прав та обов`язків і не може стосуватись.

Заміна кредитора у зобов`язанні, на підставі положень ст.512 ЦК України, у даному випадку заміна кредитора за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року, не є зміною умов цього кредитного договору, внаслідок чого суд не приймає до уваги твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як підставу заявлених зустрічних позовних вимог, про те, що до вказаного договору внесено зміни.

Крім того, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилаючи на те, що зміна сторони договору відбулася без згоди позичальника, що, на її думку, є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», не звернула уваги, що положеннями п.3.2.6 кредитного договору передбачено право позикодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

При цьому, частина статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить пунктів 2, 4, 5, 8, про порушення яких стверджує ОСОБА_1 та на невідповідність яким кредитного договору №101256443 від 30 вересня 2020 року, договору відступлення права вимоги №01Т від 15 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» посилається ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно ч.1 ст.1085 ЦК України, якщо фактор пред`явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред`явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Таким чином, сам по собі факт не повідомлення боржника про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги, не є підставою для визнання договору факторингу недійсним, а має інші правові наслідки, які пов`язані з виконанням боржником свого зобов`язання перед клієнтом, тобто первісним кредитором.

За вказаних обставин, посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як на підставу заявлених зустрічних вимог, про те, що її не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору №101256443 (індивідуальна частина), який укладений між нею та ТОВ «Мілоан» 30 вересня 2020 року, не є підставою для визнання договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року недійсним.

Крім того, за приписами статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 ЦК України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт порушення її прав чи інтересів внаслідок укладення 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» договору факторингу №1/15.

Саме по собі посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на те, що договір факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» оснований на нікчемних правочинах, які такими, як встановлено судом, не являються, не є підставою для визнання вказаного договору факторингу недійсним.

За таких обставин та приймаючи до уваги, що під час судового розгляду не встановлено не дотримання норм чинного законодавства при укладенні ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» 24 січня 2022 року договору факторингу №1/15, суд не знаходиться підстав для визнання вказаного договору факторингу №1/15 недійсним, внаслідок чого зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

У той же час, доказів погашення відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості як позивачу, так і попереднім кредиторам, матеріали справи не містять.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування у даній справі строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 258 ЦК України визначає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з цим, відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи, що з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено, суд приходить до висновку, що строк позовної давності звернення позивача ТОВ «ФК «Пінг-Понг» до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №101256443, який укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 30 вересня 2020 року, не був пропущений, внаслідок чого правові підстави для застосування строку позовної давності у даній справі відсутні.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції в національній валюті №2711СЗ-719 від 27 листопада 2024 року, позивачем ТОВ «ФК «Пінг-Понг» при поданні первісної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 гривні 40 копійок (а.с.1).

Приймаючи до уваги, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» необхідно стягнути сплачений при подачі первісного позову судовий збір у сумі 2422 гривні 40 копійок.

Оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви, та враховуючи, що зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, судові витрати за розгляд судом даної зустрічної позовної заяви слід віднести на рахунок держави.

Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

07 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (Клієнт) та адвокатом Білецьким Б.М. (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №43657029 (а.с.14-16).

Згідно п.1.1 вказаного Договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами.

Відповідно до п.4.1 зазначеного Договору, загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений у п.4.9 даного договору.

Згідно п.4.4 вказаного Договору, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надається клієнту особисто або надсилається адвокатом факсимільним зв`язком, поштою або на електронну пошту, вказану в договорі.

11 листопада 2024 року між адвокатом Білецьким Б.М. та клієнтом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено Додаткову угоду №101256443 до Договору №43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року (а.с.37).

Відповідно до п.1 зазначеної Додаткової угоди, вирішено розширити розділ «1. Предмет договору» та доповнити новим пунктом такого змісту: «1.2 Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ».

Також, 11 листопада 2024 року адвокатом Білецьким Б.М. та клієнтом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» складено Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), згідно якого, відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №43657029 від 07 серпня 2024 року, Додатковий угод, на підставі Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про стягнення кредитної заборгованості, склали цей акт про наступне: 1. Сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000 гривень, зокрема: 1). Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг»: час, витрачений на виконання робіт (надання послуг) - 1,5 години; вартість наданих послуг і виконаних робіт - 1500 гривень; загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт - 2250 гривень; 2). Складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: час, витрачений на виконання робіт (надання послуг) - 3 години; вартість наданих послуг і виконаних робіт - 1000 гривень; загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт - 3000 гривень; 3). Формування додатків до позовної заяви (письмові докази): час, витрачений на виконання робіт (надання послуг) - 1 година; вартість наданих послуг і виконаних робіт - 750 гривень; загальна вартість робіт, наданих послуг і виконаних робіт - 750 гривень. У даному акті зазначено, що оплата професійної правничої допомоги адвоката здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту (а.с.53).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на правову допомогу адвоката Білецького Б.М. у розмірі 6000 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, ціною позову та наданими адвокатом обсягом послуг та затраченим часом під час підготовки позовної заяви, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим підлягають покладенню на відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

При цьому, посилання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на відсутність у ТОВ «ФК «Пінг-Понг» необхідності у користуванні правничою допомогою, суд не приймає до уваги, оскільки право кожної особи на отримання професійної правничої допомоги визначено чинним законодавством України та таке право не може бути обмежено.

На підставі викладеного, відповідно до ст.215, 525, 526, 530, 546, 549, 598, 610, 625, 1046-1054 ЦК України, та керуючись ст.4, 12, 13, 76-82, 89, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», адреса: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, , заборгованість за кредитним договором №101256443 від 30 вересня 2020 року у сумі 54720 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот двадцять) гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок, а всього - 63142 (шістдесят три тисячі сто сорок дві) гривні 40 (сорок) копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» про визнання недійсним договору факторингу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко