Справа № 515/162/25
Провадження № 2/515/349/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

при секретарі судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

31 січня 2025 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Білгород-Дністровського району Одеської області померла матір позивачки ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №482829, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за ОСОБА_4 01 січня 2001 року за № 277.

Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері. Однак державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку через розбіжність у написанні ім`я спадкодавця у свідоцтві про смерть як « ОСОБА_5 » та у Державному акті на право власності на землю як « ОСОБА_6 ». Зазначені розбіжності, на думку позивача, виникли через помилку посадової особи, яка видавала Державний акт та формувала списки до рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №97 від 28 листопада 2000 року, де спадкодавець помилково зазначена за №143.

Крім того, оформити своє право на земельну ділянку позивачка не має можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документа. Видача спадкодавиці Державного акту на право власності на землю підтверджена листом Сектору №1 відділу №2 Управління з надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 1144/356-24 від 07 травня 2024 року.

Враховуючи, що вирішити спір у позасудовому порядку не представляється можливим, позивачка просить суд визнати за нею право на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи у його та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримали (вх. № 1893/25-Вх 22.04.2025).

Представник відповідача ОСОБА_7 також подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю (вх. № ЕП-289/25-Вх 13.03.2025).

Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачами.

За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01 грудня 2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №463.

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Садковською Г.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 27, яким усе свої майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла доньці ОСОБА_8 (позивачці у справі).

На підтвердження факту родинних відносин, як між донькою та матір`ю, позивачкою надано: копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на підставі актового запису № 4 від 07 лютого 1972 року Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, відомості про батьків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (мовою оригіналу документа); копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 26 січня 1991 року на підставі актового запису № 14 Райвідділом ЗАГСу м. Кілії Одеської області, на підтвердження зміни прізвища позивача з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

Як вбачається з копії спадкової справи № 164/2023, інші спадкоємці відсутні.

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 21 травня 2024 року № 429/02-31 позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку через розбіжність у написанні ім`я спадкодавця у свідоцтві про смерть як « ОСОБА_5 » та у Державному акті на право власності на землю як « ОСОБА_6 ».

Оригінал Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №482829, виданий на ім`я ОСОБА_4 , було втрачено, про що позивачем було опубліковане відповідне оголошення в газеті «Татарбунарський вісник» № 06 від 13 лютого 2025 року.

Як вбачається з листа Сектору №1 відділу №2 Управління з надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 1144/356-24 від 07 травня 2024 року, за даними Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 . Разом із тим, Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 482829 зареєстровано за ОСОБА_4 01 жовтня 2001 року за № 277 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га в межах території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 28 січня 2022 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: :01:001:1392 та її грошова оцінка становить 1440,23 грн.

Відповідно до копії рішення №97 Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 23 листопада 2000 року «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для ведення особистих підсобних господарств громадянам у приватну власність та постійне користування», вирішено затвердити проект відведення земельних ділянок для ведення особистих підсобних господарств, загальною площею 196,43 га ріллі із земель запасу та резервного фонду Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області громадянам, згідно з Додатком 1 до рішення, та видати вказаним громадянам державні акти на право приватної власності на землю та постійного користування землею для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до Додатку 1 до вказаного рішення під №143 значиться ОСОБА_4 .

Тобто, ім`я спадкодавиці у правовстановлюючому документі не збігається з ім`ям, зазначеним у свідоцтві про смерть, а саме « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_5 », інші дані співпадають.

Як вбачається з довідки старости с. Нерушай Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області М.Ворожки від 16 квітня 2025 року вих. № 145, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га, в межах території Татарбунарської міської ради (за межами с. Нерушай) Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 482829. ОСОБА_4 ніколи не проживала та не проживає на території с. Нерушай Білгород-Дністровського району Одеської області.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до аб.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку.

Таким чином, враховуючи, що позивачкою втрачено оригінал правовстановлюючого документу Державного акту на право власності на землю, який має розбіжності у написанні даних власника, а право власності спадкодавця на нерухоме майно підтверджується письмовими доказами у справі, відповідач позов визнав повністю, позивачка не може реалізувати своє право на вищевказану земельну ділянку, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивачки шляхом винесення рішення про визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 200, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, право власності на земельну ділянку, площею 0,60 га, для ведення особистого селянського господарства, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Нерушай), яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 482829, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 01 жовтня 2001 року за № 277 та виданого на ім`я за ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.04.2025.

Суддя В.О. Луцюк