Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6798/24
Провадження №: 2/332/790/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рикуна А.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача згідно з рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 у справі № 332/681/20 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 у справі № 332/681/20 має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу). Крім того, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012 у справі № 0827/7237/12 позивач сплачує аліменти ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 гривень. Станом на листопад 2024 року заборгованість зі сплати аліментів на утриманні і дочки, і сина, відсутня. Позивач наразі перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , яка на час подання позовної заяви очікує на спільну з позивачем дитину. Крім того, позивач фактично утримує двох дітей дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_9 є дитиною з інвалідністю. Позивач є фізичною особою-підприємцем, згідно з фінансовою звітністю за 2021-2023 роки у позивача відсутній дохід. Через зміну як сімейного стану позивача, так і матеріального становища позивач не має можливості належним чином утримувати свою сім`ю та дітей, які перебувають на його утриманні, та одночасно сплачувати аліменти на дитину, тому звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_10 , у якій просив зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу).

Ухвалою судді від 02.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачка в особі представника адвоката Шоніної О.В. надала суду відзив на позов, у якому заперечила проти його задоволення, посилаючись на те, що обов`язок зі сплати аліментів на дочку ОСОБА_5 , 2004 року народження, у позивача наразі відсутній через досягнення дочкою повноліття. Крім того, під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 судом було встановлено, що відповідач ( ОСОБА_1 ) висловив згоду на виплату аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), інших утриманців не має. Також суд при стягненні аліментів на утримання ОСОБА_3 врахував, що останній є дитиною з інвалідністю через існуюче захворювання. Крім того, представник відповідачки з посиланням на практику Верховного Суду зазначила, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Тому ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини.

Позивачем в особі представника Рикуна Антона Вадимовича надана відповідь на позов, у якій представник з посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від змін матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів (постанови Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 727/1599/22, від 10.10.2023 у справі № 682/2454/22). Крім того, представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилася дитина ОСОБА_12 . Починаючи з лютого 2024 року, позивач разом з дружиною займається вихованням дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , забезпечує їх матеріального та ставиться до них, як до рідних дітей. Батько ОСОБА_14 участі у вихованні та утриманні сина не бере. На сьогоднішній день позивачем розглядається можливість вирішення питання у судовому порядку щодо усиновлення дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . 23.12.2024 позивачем отриманий висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини стосовно малолітньої ОСОБА_8 . Крім того, представник звернув увагу на те, що ОСОБА_15 має статус дитини-інваліда віком до 18 років, має діагноз розлади психіки. За таких умов дитина потребує значної матеріальної допомоги. Позивач сумлінно виконував обов`язки зі сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , однак, наразі внаслідок перебування на його утриманні дружини, двох її дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також спільної з дружиною дитини ОСОБА_16 , перебуванням дружини у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_17 у встановленому рішенням суду розмірі. Також у відповіді на відзив зазначено, що зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача не припинилося, оскільки останній виповнилося наразі 15 років.

Представником відповідача Шоніною О.В. надані суду додаткові пояснення, в яких представник зазначила, що висновок про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам дитини не породжує жодних правових наслідків для дитини та не може бути належим доказом предмету доказування, оскільки у ньому відсутні будь-які встановлені органом опіки та піклування обставини щодо здійснення позивачем утримання дитини.

У судовому засіданні 15.04.2025 представник позивача адвокат Шубін О.П. просив позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому та відповіді на відзив.

Відповідачка ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначила, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, страждає на неврологічні захворювання, внаслідок чого потребує постійного лікування, здійснення профілактичних заходів, медичного контролю, нестаціонарної медичної реабелітацйії. На утримання сина позивач після винесення рішення суду про стягнення аліментів сплачував аліменти у розмірі 3 700,00 грн. На початку повномасштабного вторгнення сума аліментів позивачем була зменшена до 3000,00 гривень. Після звернення відповідачки до органів державної виконавчої служби з приводу розміру аліментів позивач став сплачувати аліменти у розмірі 4 900,00 гривень. Наразі цих коштів ледь вистачає на належне медичне забезпечення сина. Відповідачка зазначила, що позивач не цікавиться сином, час разом з ним не проводить, іншої допомоги, крім аліментів, відповідачка від позивача не отримує. Просила відмовити у позові, зазначивши, що зменшення розміру аліментів призведе до неможливості забезпечити щомісячне належне утримання сина, у томі числі його лікування.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 15.04.2025 вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового засіданні на 21 квітня 2025 року.

У судове засідання 21.04.2025 учасники справи не з`явилися, надали заяви про проведення зсідання за їх відсутності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 11).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2020 у справі № 332/681/20 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 82).

Виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Запоріжжя № 332/681/20 відкрито державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 12). Відповідно до постанови головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заходів примусового виконання від 29.10.2024 станом на 29 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена повністю (а.с. 12, зворотна сторона).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком останньої є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 6).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції від 30.11.2012 (а.с. 8) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2012 № 0827/7237/2012, відповідно до якого ОСОБА_1 щомісяця має сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1 000 гривень на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття (а.с. 7).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) Кисліциною Ю.Д. станом на 01.11.2024, розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 протягом 2024 року становив 1 598,00 гривень щомісяця. Станом на 31.10.2024 заборгованість відсутня (а.с. 8, зворотна сторона).

Позивачем 14 лютого 2024 року укладений шлюб з ОСОБА_21 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 14).

Від шлюбу у подружжя народилася дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 59).

Від попередніх відносин ОСОБА_21 (наразі ОСОБА_21) має двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 15). Дитина ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю, має психічне захворювання, що підтверджується медичною документацією (а.с. 16 - 19).

Службою у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації наданий висновок від 23.12.2024 № 01-21/1248 про те, що ОСОБА_1 може бути усиновлювачем малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є донькою його дружини ОСОБА_22 (а.с. 91-92).

Позивач є фізичною особою-підприємцем. З наданих позивачем податкових декларацій про майновий стан і доходи та розрахунку сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2021-2023 роки вбачається відсутність отриманого позивачем доходу у вказаний період.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Пунктом 17 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на зміну сімейного стану (народження спільної дитини в укладеному з ОСОБА_21 шлюбі, утримання двох малолітніх дітей дружини, один з яких є дитиною з інвалідністю, перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років), зміну фінансового стану, що виразилася у відсутності доходу від підприємницької діяльності, зміну стану здоров`я (його постійне погіршення та потреба постійного лікування, що впливає на працездатність позивача).

Суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами погіршення його майнового становищау зв`язку із народженням дитини у шлюбі, перебуванням на утриманні двох малолітніх дітей його дружини та перебуванням останньої у відпустці по догляду за дитиною у віці до трьох років.

Так, суду надана фінансова звітність за 2021-2023 роки, яка підтверджує відсутність доходу у позивача у вказаний період. При цьому інших документів на підтвердження рівня заробітку (доходу) позивача за попередні роки, з яких суд міг би зробити висновок про зміну матеріального стану у бік погіршення, позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження відсутності доходу у його дружини ОСОБА_6 та перебування її у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років.

Більше того, твердження позивача про утримання усіх членів його нової родини з огляду на відсутність документів, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 джерел доходу, суд вважає недоведеним.

Наданий позивачем висновок служби у справах дітей від 23.12.2024 про доцільність усиновлення позивачем малолітньої дитини ОСОБА_8 сам по собі не є доказом на підтвердження факту утримання позивачем останньої.

Крім того, суду не надані докази на підтвердження погіршення здоров`я позивача, що впливає на можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, встановленому рішенням суду.

Отже, судом встановлено, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального стану з часу присудження з нього аліментів на дитину, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19).

Проаналізувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача (одруження та народження дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , наявність у дружини двох дітей від попередніх стосунків) не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Судом не встановлено, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення його матеріального становища. Крім того, суд констатує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також суд вважає, що в даному конкретному випадку зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечитиме його інтересам, може призвести до порушення його права на належний рівень матеріального забезпечення.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ураховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального стану ОСОБА_23 , виходячи з найкращих інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя У. В. Блажко