Дата документу 25.03.2025
Справа № 333/5871/24
Провадження № 2/334/216/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участю секретаря Шерештан О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 2000 року по 2022 рік позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , у якого в свідоцтві про народження позивач записаний батьком.

За заявою матері ОСОБА_2 дитині було змінено прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

З 2012 року дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка з 2022 року не спілкується з сином, не займається його вихованням, не надає матеріальну допомогу на його утримання, фактично за власною ініціативою відмовилась від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться утриманні позивача.

З метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить вирішити питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 щомісячно у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду, до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали вимоги позову, просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судовому засіданні просив ухвалити рішення з урахуванням висновку щодо розв`язання спору та з урахуванням інтересів дитини.

Представники органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засіданні просили ухвалити рішення з урахуванням висновку щодо розв`язання спору та задовольнити позов з урахуванням інтересів дитини.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31.05.2024, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №335 від 21.04.2011. Його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2011.

Відповідно до довідки від 08.06.2024, виданої головою правління ОСББ «Комунаровець-17», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 06.01.2012. Останні 2,5 роки проживає з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з характеристикою голови правління ОСББ «Комунаровець-17», ОСОБА_1 характеризується позитивно.

Відповідно до інформації закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 219 «Сонячний зайчик» Запорізької міської ради (територіально наближений до місця проживання позивача і дитини), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 219 «Сонячний зайчик» Запорізької міської ради у період з 19.11.2014 по 20.08.2018 рік. Підставою для зарахування дитини до закладу були документи надані батьком дитини ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією Запорізької гімназії №8 Запорізької міської ради, ОСОБА_6 з 2018 року та на даний час навчається в Запорізькій гімназії №8 Запорізької міської ради в 7-Б класі. Під час освітнього процесу поводить себе спокійно з вчителями і однокласниками, конфліктів немає. В класі має друзів, дитину поважають. Уроки в школі відвідує в змішаному форматі. У першому та другому семестрах 2023-2024 навчального року відбувались батьківські збори, на яких був присутній батько ОСОБА_1 . В освітньому процесі завжди приймає участь, на зв`язку з класним керівником та за досягненнями сина слідкує батько. За період навчального процесу 2023-2024 роки мати дитини ОСОБА_2 до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала, досягненнями сина не цікавилася, із класним керівником майже не спілкувалася.

Відповідно до декларації № 0001-ЕТКК-А9А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_1 , як законний представник пацієнта ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав декларацію з дільничним лікарем-педіатром ОСОБА_8 .

Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 25.11.2024 №1033р, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вона знайома давно. У 2022 році ОСОБА_1 звернувся до неї з проханням надавати платні послуги з прибирання житлового приміщення. За домовленістю вона раз на тиждень надає такі послуги з прибирання квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вона є свідком того, що з 2022 року в цій квартирі проживає ОСОБА_1 і його неповнолітній син ОСОБА_10 . Матір дитини вона там не бачила, як і ознак того, що вона там проживає. Про стосунки дитини з матір`ю їй невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він хрещеним батьком сина ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . Спілкується з позивачем часто, зустрічається з ним у нього вдома періодично, на свята, приблизно разів три на рік. З ОСОБА_12 позивач у шлюбі не перебуває. Їх син ОСОБА_10 постійно проживав в квартирі батька. Останні роки ОСОБА_12 не проживає з ними, залишила сина ОСОБА_10 у ОСОБА_13 з батьком, не зважаючи на загрози війни. Про складну ситуацію в сім`ї, про те що мати ОСОБА_10 не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, знає зі слів ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є хрещеним батькомвін хрещеним батьком сина ОСОБА_1 - ОСОБА_10 . До початку війни позивач і ОСОБА_15 проживали разом, хоча під час спільного проживання з ОСОБА_1 відповідачка часто йшла з дому та залишала дитину з батьком, за дитиною з самого народження більше дивився батько. Йому також відомо, що коли почалась війна, відповідачка їздила до Польщі. Зараз неповнолітній ОСОБА_10 проживає з батьком, ОСОБА_12 з ними не проживає.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона сім років є головою батьківського комітету в класі, де навчається ОСОБА_6 . За весь час навчання в молодшій школі на батьківських зборах був присутній тільки батько ОСОБА_1 . Батько задовольняв всі фінансові потреби дитини, приймав активну участь в житті класу. Мати ОСОБА_2 до неї, як до голови батьківського комітету, жодного разу не зверталася, шкільним життям дитини не цікавилася.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В якості доказів суд дослідив висновки органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району та органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо розв`язання спору.

Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, ОСОБА_2 мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце знаходження невідомо. ОСОБА_1 батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично мешкає разом з малолітньою дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони у справі перебували у цивільному шлюбі. Зі слів позивача, у 2022 році мати покинула малолітнього сина на виховання та забезпечення батькові та виїхала мешкати за кордон, а саме до Республіки Польща. 13.08.2024 спеціалістом відділу служби отримано письмове пояснення від громадянки ОСОБА_2 про те, що вона не заперечує проти позовних вимог цивільної справи і погоджується з позбавленням її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також в ході бесіди жінка повідомила, що вона наприкінці серпня збирається виїхати до Республіки Польща, залишитися там мешкати та має намір відкрити там свій бізнес. Фактично мати самоусунулась від виконання своїх обов`язків, а саме: не відвідує сина, не цікавиться його життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування його особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання освіти. Відповідачка не займається вихованням та утриманням сина. З метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надано суду копію письмового пояснення ОСОБА_2 на ім`я начальника відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якому вона вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, позивач та відповідач з 2000 року проживали однією родиною, в зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_3 . У зв`язку з воєнними діями, які розпочалися в Україні, в березні 2022 року хлопчик з матір`ю виїхали до Польщі, а в січні 2023 року дитина з матір`ю повернулась до м. Запоріжжя. В червні 2024 року за заявою батьків дитині змінено прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », а мати знову поїхала до Польщі вирішувати свої бізнесові та житлові питання, хлопчик залишився з батьком в м. Запоріжжі. Проживає позивач з сином за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. З`ясувати чи проживає відповідачка за адресою: АДРЕСА_4 та надати відповідний акт не надалося можливим, оскільки відповідачка не надала доступу до житла, посилаючись на виїзд з України. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району були присутні батьки дитини. Мати ОСОБА_2 не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина, посилаючись на те, що вона має намір виїхати за кордон, дитина з нею не бажає їхати, тому, на її думку, дитина лишиться з батьком на законних підставах. Враховуючи отриману інформацію, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Щодо висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району суд враховує, що він обґрунтований в тому числі з точки зору інтересів дитини, у висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району таке обґрунтування не наведене.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в суді в присутності педагога пояснив, що він весь час проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі матері, яка знаходиться в Дніпровському районі міста, він не проживав. Мати часто була відсутня вдома, іноді довгий час, ним практично не цікавилася і до початку війни. Коли почалась війна, мати виїхала з ним до Польщі, на цьому наполягав батько. За час проживання в Польщі мати займалася своїм життям, часто була відсутня вдома. Він сам залишався вдома, сам повинен був готувати собі їжу. З матір`ю у нього складні і напружені стосунки. В Польщі йому не подобалось проживати, навчатися. На його прохання мати привезла його назад в Україну до батька. Після повернення додому він залишився проживати з батьком, мати з ними не проживає, сказала що поїхала знову в Польщу. Вона не пропонувала йому поїхати з нею у безпечне місце в Україні. Усіма питаннями в його житті займається батько. Ніхто ніколи не створював перешкод для його спілкування з матір`ю і підтримання стосунків, вона сама не цікавиться його справами, дуже рідко телефонує, а він не має потреби у таких стосунках. Не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав.

Суд приділяє поглядам дитини належну увагу згідно з її віком і зрілістю, при цьому зауважує, що сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, з огляду на те, що бажання в дитини могло виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку. А тому суд оцінює всі обставини справи, надаючи належну правову оцінку усім доказам відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 390/1418/17 у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, враховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними.Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком/матір`ю, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин.

Оцінивши усі докази у справі, суд дійшов висновку, що у своїй сукупності вони доводять, що мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу того, що вона фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, залишивши дитину на батька, не цікавиться життям дитини, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, здоров`я дитини, не забезпечує умови для навчання, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання.

Проживання відповідачки протягом значного часу без участі у вихованні дитини, недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виїзд відповідачки під час війни у безпечне місце і залишення при цьому дитини на проживання з батьком у місті Запоріжжі, яке відноситься до територій можливих бойових дій, дає достатні підстави для висновку про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками та умисне ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини.

Суду не надано будь-яких доказів щодо здійснення перешкод відповідачці у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо її дитини, існування інших непереборних обставин, які не дозволяють матері виконувати свої батьківські обов`язки.

Самоусунення матері від батьківських обов`язків розцінюється судом як відмова від виконання батьківських обов`язків, про що фактично заявляла відповідачка в органах опіки та піклування.

Все це свідчить про навмисне ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, враховуючи, що відповідачка маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, навмисно і свідомо ухиляється від їх виконання у відношенні до дитини, не забезпечує належне виховання сина, повністю розуміючи наслідки своєї винної поведінки, суд приходить до висновку, що позивачем доведений той факт, що в інтересах дитини необхідно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Основним наслідком позбавлення батьківських прав матері це втрата можливості найменшим способом впливати на життя власної дитини, проти чого відповідачка не заперечує, оскільки це відповідає її інтересам.

За встановлених судом обставин справи, факт позбавлення матері батьківських прав дозволить батькові без згоди матері змінити місце проживання та реєстрації дитини, вчиняти юридичні дії від імені дитини, оформити офіційно статус батька-одинака, що дає право на додаткову щорічну відпустку тощо. Відтак, позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Крім цього, втрата прав щодо дитини не означає автоматичну відміну обов`язків, зокрема, матір має виплачувати аліменти, якщо такі призначені.

У даному випадку суд вважає, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її неспроможність та відсутність волевиявлення виконувати свої обов`язки, змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо з огляду на її дії та категоричне небажання і відмову виконувати батьківські обов`язки щодо сина, а тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини вважає за доцільне позбавити її батьківських прав, що є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

При цьому суд роз`яснює сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

При вирішенні позову в частині стягнення аліментів суд виходить з такого.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приписами статті 182 СК України установлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідачка є працездатною, домовленостей щодо виконання матір`ю свого обов`язку по утриманню дитини між сторонами не досягнуто, відповідачка зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття і будь-яких доказів щодо причин, які унеможливлюють або звільняють її від вказаного обов`язку суду не надала, а відтак вимоги позивача про стягнення аліментів у мінімальному гарантованому розмірі, передбаченому законом, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення з вказаним позовом до суду і до повноліття дитини, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачки стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 02.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, , адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Петра Сагайдачного, буд.1а.

Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, , адреса: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32.

Суддя: Турбіна Т. Ф.