Справа № 314/1472/24
Провадження № 2/314/129/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.04.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізькій області в складі:

головуючого - судді Капітонов Є.М.

секретар судових засідань Дерко В.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності,-

встановив:

ОСОБА_1 подала позов до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на майно, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок а житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона разом з чоловіком ОСОБА_2 , у 1988 році отримали від КСП «Ілліча» колгоспний двір, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . У тому ж році за вищевказаною поштовою адресою вона здійснила реєстрацію свого місця проживання та вчиняла дії щодо покращення домоволодіння, проводивши неодноразові ремонти будинку та по господарських споруд. У 1991 р. позивач вирішила викупити у КСП вищевказаний будинок, за що сплатила кошти у розмірі 4569 руб. Вищевказаний факт підтверджується типовим договором від 13.02.1991 та довідкою від 25.03.1993. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер. Опісля чого ОСОБА_1 стала проживати у вищевказаному будинку одна, що підтверджується довідкою Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-35/063 від 23.02.2024. 24.02.2022 на території України розпочалася повномасштабна війна. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та й досі триває. Отже, враховуючи вищевказані обставини позивач вирішила привести документацію на будинок у відповідність до вимог чинного законодавства, в якому вона проживає вже більше 35-ти років та скласти «тривожну валізу». Тоді вона почала збирати та розробляти відповідні документи на будинок. Однак, під час збирання документації Позивач виявила, що реалізувати своє право на реєстрацію права власності на вказаний будинок вона зможе лише в судовому порядку, бо наразі вищевказаний будинок продовжує мати статус колгоспного договору. Разом з тим, оформлення будинку для позивача наразі є необхідним. Даний будинок є єдиним житлом для неї.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України "Про власність". Відтак, вона є власником даного спірного житлового будинку, однак через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» її право на вказане мано не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на вказане домоволодіння.

Ухвалою суду від 10.04.2024 відкрито в порядку загального позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду представником позивача подана заява, в якій просила суд розгляд справи проводити у відсутності сторін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.

У відповідності зі ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочний розгляд справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно реєстраційного посвідчення від 16 січня 1991 будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить Колгоспу «Ілліча» на підставі рішення виконавчого комітету Вільнянської районної Ради від 13.07.1989 № 125.

На підставі типового договору від 13 лютого 1991 колгосп «Ілліча» передав ОСОБА_1 у користування будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 25.02.1993 вбачається, що ОСОБА_1 виплатила гроші за колгоспний будинок в розмірі 4569 руб.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом просить визнати за нею право власності на майно колишнього колгоспного двору, яке не може оформити в поза судовому порядку.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо права власності, які регулюються положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року щодо колишнього колгоспного двору.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.6 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 належало до суспільної групи господарств - колгоспний двір, єдиним і останнім членом колгоспного двору цього двору була ОСОБА_1 , яка станом на 15.04.1991 проживала та була прописана там і була членом цього двору та має право на частку в праві власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР.

За правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності.

Беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачкою на момент існування колгоспного двору не було оформлено право власності на належне домоволодіння, а також те, що вона позбавлена в позасудовому порядку на оформлення таких прав, то суд дійшов висновку, що за позивачкою необхідно визнати право власності на майно колишнього колгоспного двору.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141,247, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності про визнання права власності на майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

День складення повного судового рішення 21.04.2025.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

21.04.2025