Справа № 212/1653/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Сироватка С. В. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 19.03.2025, 03.04.2025, 17.04.2025.

Представник позивача не з`явилася, у заявах від 18.03.2025, 28.03.2025, 15.04.2025 просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Відповідач скористався своїм правом на відзив, який подав 07.04.2025; заявою від 17.04.2025 просив розглянути справу за його відсутності.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 1523813 від 24.05.2024, укладеним між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем, у розмірі 69 120,00 грн, з яких: 16 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 45 120 грн заборгованість за відсотками; 8 000 грн заборгованість за штрафом. Просив також стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтував таким. 24.05.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1523813, відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надало Відповідачу кредит на строк 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 28.11.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивач уклали Договір факторингу № 28112024. Згідно з ним та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 1523813 від 24.05.2024 року.

У відзиві на позов відповідач просив суд: визнати нарахування штрафу у розмірі 8 000 грн незаконним та виключити його зі складу заборгованості; зменшити розмір заявленої до стягнення заборгованості, враховуючи надмірний обсяг нарахованих процентів, його майнове становище та фінансову неспроможність; розробити графік погашення суми боргу строком на 2 роки з фіксованими щомісячними платежами, але не більше 1 000 грн на місяць; взяти до уваги надані довідки про відсутність доходів і майна як підтвердження неможливості виконати грошове зобов`язання в повному обсязі одноразово; сплату судового збору покласти на позивача.

Відзив обґрунтував таким. Оскільки кредитний договір укладено під час воєнного стану, нарахування штрафу є порушенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Розмір нарахованих процентів у сумі 45 120 грн є надмірним і неспівмірним із сумою отриманого кредиту, що свідчить про порушення принципу справедливості та добросовісності у зобов`язальних правовідносинах: реальна річна процентна ставка за договором складає 10 352,48 відсотків. Наявне порушення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки включено до договору зі споживачем умови, які є несправедливими. Проценти в розмірі 45 120 грн не є співрозмірними сумі кредиту у розмірі 16 000 грн. Наявний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду позичальнику. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Первісний кредитор, скориставшись необізнаністю відповідача, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи норми і вимоги діючого законодавства, спонукав його на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах, які він не міг оцінити належно.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24.05.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту № 1523813 (далі «Договір») , що не заперечується самим відповідачем (а. с. 36-41). Згідно з п. 1.2., 1.3., 1.5., 1.6., 1.7. сума кредиту 16 000,00 грн; строк кредиту 350 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; денна процентна ставка 1,5 % в день. Пунктом 1.9.1. Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування кредитом складає 10 352,48 % річних.

24.05.2024 відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту (а. с. 42-43), який містить інформацію про умови кредитування, аналогічні зазначеним у самому Договорі.

В той же день, 24.05.2004 відповідачу були перераховані кредитні кошти в розмірі 16 000,00 грн (а. с. 50), що він сам не заперечує.

Отже, суд встановив обставини укладення кредитного договору та перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу.

28.11.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивач уклали Договір факторингу № 28112024 (а. с. 51-55), відповідно до якого право вимоги переходить до позивача після підписання акту приймання-передачі реєстру боржників та оплати суми фінансування в розмірі 2 425 892,78 грн протягом 2 робочих днів з дати підписання самого Договору факторингу (п. 6.2.3., 7.1., 7.2). Згідно з Витягом з реєстру боржників (а. с. 56) було передано право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором № 1523813 від 24.05.2024 в загальному розмірі 69 120,00 грн, з яких: 16 000 грн залишок по тілу кредиту; 45 120 грн залишок по відсотках; 8 000 грн залишок по штрафам. Згідно з Платіжною інструкцією (а. с. 58) позивач сплатив ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» плату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 28112024 від 28.11.2024.

Враховуючи зазначене, суд встановив обставину переходу права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту, укладеним між відповідачем та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» як первісним кредитором, до позивача.

Залишається питання про відповідність вимогам законодавства нарахованого первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» штрафу в розмірі 8 000,00 грн та процентів в розмірі 45 120,00 грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав Розрахунок заборгованості станом на 28.11.2024, зроблений первісним кредитором (а. с. 44-47).

Щодо сплати штрафу в розмірі 8 000 грн.

Пунктом 6.4. Договору про надання споживчого кредиту передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування ним споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 2 400 грн на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 176,00 грн, починаючи з п`ятого дня за кожний день такого невиконання та/або неналежного виконання.

Суд погоджується з аргументом відповідача про безпідставність нарахування штрафу в розмірі 8 000 грн з огляду на таке. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідний розділ ЦК України було доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 та цей пункт діяв станом на дату укладення Договору з відповідачем 24.05.2024 та діє дотепер. Отже, зазначений штраф не підлягає оплаті відповідачем та має бути списаний позивачем.

У задоволенні відповідної позовної вимоги про стягнення такого штрафу з відповідача слід відмовити.

Щодо сплати нарахованих процентів в розмірі 45 120 грн.

Оцінюючи правомірність нарахування первісним кредитором процентів за Договором про надання споживчого кредиту, суд враховує такі положення законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 3 ч. 2 зазначеної ст. 18, на який послався відповідач, передбачено, що несправедливою, зокрема, є умова договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, говорячи про компенсацію, законодавець мав на увазі штрафні санкції (неустойку: штраф, пеню тощо), які за своєю суттю мають компенсаційний характер. Проценти не є компенсацією за невиконання умов договору, а є платою за користування чужими грошовими коштами.

В цьому аспекті законодавець встановив вимогу обізнаності споживача про умови кредитування (зокрема, розмір процентів) до підписання самого договору. Зокрема, частиною 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту; зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту); у такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Суд встановив, що відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту 24.05.2024 о 17:06:12 год, а сам Договір про надання споживчого кредиту - о 17:06:26 год, тобто Договір підписаний ним після ознайомлення з Паспортом. У Паспорті, як і в самому Договорі, було зазначено про розмір процентів, в тому числі реальну річну процентну ставку 10 352,48%. Отже, відповідач був обізнаний з умовами Договору до його підписання і не може посилатися на свою необізнаність та спонукання з боку первісного кредитора до підписання Договору на невигідних для себе умовах.

Однак, оцінюючи встановлений Договором розмір процентів, суд враховує таке. Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Це положення було встановлене Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 23.12.2024. Згідно з указаним Законом Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %". Отже, у період з 24.12.2023 до 22.04.2024 кредитодавець має право встановлювати денну процентну ставку в розмірі 2,5 %; в період з 23.03.2024 до 20.08.2024 1,5 %; в період з 21.08.2024 1%.

Як свідчить наданий позивачем Розрахунок заборгованості (а. с. 44-47), цієї вимоги закону первісний кредитор під час нарахування процентів не дотримався, оскільки в період з 21.08.2024 до 28.11.2024 продовжував нараховувати проценти в розмірі 1,5% щодня. Отже, нараховані за цей час проценти мають бути перераховані та зменшені як такі, що нараховані всупереч вимогам закону. Період, протягом якого нараховувалися завищені проценти, складає 100 днів. Протягом цього періоду мали нараховуватися проценти в розмірі 160 грн щодня, а не 240 грн щодня, як зазначено в Розрахунку заборгованості. Отже, різниця складає: (240 грн-160 грн) х 100 = 8 000 грн. Це сума, на яку має бути зменшений розмір нарахованих усього процентів (які нараховані всупереч закону). Відповідно, вимога про стягнення процентів має бути задоволена частково: в розмірі 37 120 грн (= 45 120 грн 8 000 грн).

Резюмуючи питання вирішення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення: в загальному розмірі 53 120,00 грн, з яких: 16 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 37 120,00 грн заборгованість за відсотками.

Щодо прохання відповідача розробити графік погашення суми боргу строком на 2 роки з фіксованими щомісячними платежами, але не більше 1 000 грн на місяць.

Суд не наділений повноваженнями встановлювати графік погашення суми боргу така можливість є лише у сторін спору за взаємною домовленістю.

Однак прохання відповідача суд розуміє як заяву про розстрочення виконання рішення. Цивільний процесуальний кодекс дає можливість надати відстрочення або розстрочення виконання рішення як на етапі розгляду спору по суті, так і на етапі виконання вже прийнятого рішення.

Так, згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання. Частиною 7 ст. 265 ЦПК України передбачено, що, у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується, серед іншого, про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення; підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо; розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд дослідив надані відповідачем Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2020 року по І квартал 2025 року та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З цих документів суд встановив низький рівень офіційних доходів відповідача та відсутність у нього нерухомого майна у власності. Враховуючи матеріальний стан відповідача та наведені норми Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розстрочення виконання судового рішення, але не більше ніж на один рік.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, судовий збір належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог позивача: в розмірі 1 861,61 грн.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 1523813 від 24.05.2024 в розмірі 53 120,00 грн (п`ятдесят три тисячі сто двадцять) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 212/1653/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 1523813 від 24.05.2024 в розмірі 53 120,00 грн терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня набрання рішення суду законної сили, шляхом сплати: в перший місяць - платежу в розмірі 4 434, 00 грн, протягом наступних одинадцяти місяців - щомісячного платежу в розмірі 4 426,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» сплачений судовий збір в розмірі 1 861,61 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код 35234236, юридична адреса: Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 22 квітня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець