ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 209/8983/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2025 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., присяжних Жук В.В. і Миколенко Є.М., за участі секретаря судового засідання Єрмолаєвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, в якій заявниця просить суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Рубіжне, Луганської області безвісно відсутньою.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що вона перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 . В шлюбі у них народився син

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 . ОСОБА_4 проживала на початку війни (у лютому 2022) у місті Рубіжне Луганської області. Останній раз виходила на зв`язок у травні місяці 2022 та повідомила, що знаходиться в бомбосховищі та планує виїзд до заявниці. Після цього зв`язок було втрачено і відтоді не вдається встановити її місцезнаходження. Заявниця, невістка зниклої, звернулася до поліції з проханням

відкрити справу і видати витяг з єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Однак, незважаючи на звернення, зниклу не було знайдено, а її місцезнаходження

залишається невідомим.

Визнання ОСОБА_6 безвісно зниклою необхідне для того, щоб чоловік заявниці мав

можливість отримати паспорт, оформити на себе свою дитину, офіційно узаконити

їх стосунки і для подальших юридичних кроків.

Тому заявниця вимушена звертатись в суд з заявою про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутньою

З урахуванням положень ч. 3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

Ухвалою від 20.02.2025 заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, призначено судове засідання.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися.

Частиною третьою статті 294 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, суд дійшов наступних висновків.

Заявниця повідомлена про виклик до суду на 03.03.2025 на 11:00 год., що підтверджується направленням судової повістки і довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 24.02.2025.

Крім того, заявниця повідомлена про виклик до суду на 17.03.2025 на 11:30 год. про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 12.03.2025.

Окрім цього, заявниця повідомлена про виклик до суду на 08.04.2025 на 09:15 год. про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 19.03.2025 та на 17.04.2025 на 13:00 годину, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 08.04.2025.

Жодних заяв про зміну засобів зв`язку заявницею не подано.

Відповідно до правил вручення судових повісток, визначених ч. 5, пунктами 1 і 2 ч. 8 статті 128 і ч. 5 ст. 130 ЦПК України, заявниця вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Частиною 3 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За правилами ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права (ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України) свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Беручи до уваги, що дана справа перебуває в судовому провадженні тривалий проміжок часу, заявниця повторно в судове засідання не прибула та жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавала, керуючись принципом диспозитивності, у зв`язку із повторною неявкою в судові засідання заявника, без поважних причин, суд вважає, що розгляд справи без заявника неможливий, а тому заяву ОСОБА_1 , слід залишити без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст. 2, 62, 131, 223, 257, 258, 260, 294 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя:В. О. Говоруха

Присяжні:

___________________ В.В. Жук _________________ Є.М. Миколенко