Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3914/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 квітня 2025 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1.Служба у справах дітей Овруцької міської ради, 2.Орган опіки і піклування - виконком Олевської міської ради Житомирської області, про позбавлення батьківських прав , -
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не подав. Будучи належно повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв.
Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи заперечень не висловила.
Третя особа 1 подала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та заяву про розгляд справи за відсутності її представника, висновок підтримує повністю.
Третя особа 2 повідомила про неможливість складення та подання акту обстеження умов проживання відповідача, в силу не допуску відповідачем уповноважених представників органу опіки і піклування до обстеження умов проживання, заявила про розгляд справи за відсутності представника третьої особи 2.
Неявка учасників процесу не перешкоджає судовому розгляду справи по суті.
Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Відтак, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Позивач ОСОБА_4 є матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_1 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.04.2011 року у справі № 2-789/11 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_6 .

Дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що стверджується довідками про реєстрацію місця проживання.

На примусовому виконанні Олевського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавчий лист № 2-3606, виданий 03.12.2010 року Олевським районним судом Житомирської області з примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за період з 16.07.2010 року по 31.07.2024 року, яка станом на 01.08.2024 року склала 243491,25 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.11.2024 року у справі № 286/3270/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2010 року по 01.08.2024 року в сумі 243491,25 грн.

Як вбачається з довідки Овруцького ліцею імені Андрія Малишка Овруцької міської ради від 12.08.2024 року № 144, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчалася в Овруцькому ліцеї ім.Андрія Малишка в період з 01.09.2013 року по 31.05.2024 року, її батько ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував; дитину до школи приводила мати, на виклики до школи також приходила тільки мати.

Як вбачається з довідки Національного університету «Львівська політехніка» № 1458 від 27.09.2024 року, ОСОБА_3 є студентом першого курсу денного відділення інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій Національного університету «Львівська політехніка», здобуває кваліфікаційно-освітній рівень «Бакалавр» та закінчує навчання 30.06.2028 року.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач не піклується про дитину, не провідує її і не телефонує їй, не відвідує школи та батьківських зборів, не цікавиться станом здоров`я дитини, участі в житті дитини не приймає, її вихованням, утриманням, духовним та фізичним розвитком не займається, не спілкується з нею та не цікавиться її життям взагалі.

Висновком органу опіки і піклування - виконкому Овруцької міської ради підтверджено доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що відповідач не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, ухиляється від їх виконання, не проявляє батьківської турботи та любов до дитини, не спілкується з нею. Тобто повністю самоусунувся від виховання доньки.

Неповнолітня ОСОБА_3 , яка на момент розгляду справи судом має повних 17 років, у письмових поясненнях від 16.02.2025 року суду вказала, що з її двохрічного віку по сьогоднішній час свого батька не бачила, він участі у її вихованні не приймав, не з`являвся в школу на батьківські збори та в час позашкільної активності, фінансової допомоги не надавав, тому позов своєї матері підтримує.

Листом від 26.02.2025 року третя особа 2 повідомила суд, що представниками органу опіки і піклування Олевської міської ради було здійснено візит за адресою місця проживання відповідача: АДРЕСА_3 , для складання акту обстеження умов проживання останнього, однак скласти акт не вдалося, так як комісії було відмовлено у проведенні обстеження; водночас ОСОБА_2 було повідомлено про розгляд справи в суді щодо позбавлення його батьківських прав, на що він повідомив, що з дочкою не спілкується та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав; під час бесіди поводив себе агресивно.

Як вбачається з акту про обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , складеного 12.02.2025 року працівниками третьої особи 1, разом з позивачкою проживають її чоловік ОСОБА_7 , а також її діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , для яких створені належні умови проживання, виховання та розвитку, діти забезпечені всім необхідним.

Частинами 1-2 статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту статті 180 СК України, що зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, позивачем у справі, яка піклується про неї, займається її вихованням та утриманням; батько дитини, відповідач у справі, з дитиною не проживає і з нею не спілкується, участі в вихованні та утриманні доньки не приймає, не виявляє батьківської уваги, турботи і любові до дитини, не цікавиться її життям, тобто батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, повністю самоусунувся від виховання доньки. Тоді як позивач не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою. Наведених обставин належними доказами не спростовано.

Всі з`ясовані судом обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання. При цьому суд вбачає за недоцільне додатково заслуховувати в судовому засіданні думку дитини ОСОБА_3 , оскільки остання виклала її письмово у поясненнях, адресованих суду.

В судовому засіданні знайшла підтвердження обставина свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої дочки відповідатиме інтересам останньої. А тому позов підлягає задоволенню і відповідача слід позбавити батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280, 281, 284, 287, 288, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідач має право оскаржити заочне рішення, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16.04.2025 року.

Суддя: В. І. Вачко