Номер провадження: 22-ц/813/672/25
Справа № 502/1688/21
Головуючий у першій інстанції Балан М.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційні скарги Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16 березня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви.

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування викладених вимог заявник зазначила, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та заявницею був зареєстрований шлюб, в період якого народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2014 року по справі № 521/7557/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Діти на даний час проживають разом з заявником, за адресою її проживання.

Під час перевірки документів, було встановлено, що у свідоцтвах про народження дітей батьком записаний ОСОБА_2 , громадянин Російської Федерації.

Разом з тим, відповідно до перекладу з арабської мови на українську паспорту № НОМЕР_1 , громадянина Сирійської Арабської Республіки встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

Під час звернення до Київського районного у м. Одесі відділу ДРАЦС ПМУМЮ м. Одеса з метою внесенні відповідних змін в актовий запис про народження дітей, а саме в графу «Громадянство батька», було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Відомості про походження батька дітей мають істотне значення для встановлення сімейного походження.

На підставі вищезазначеного, заявник просила суд:

- встановити факт неправильності в актовому записі про народження ОСОБА_3 № 401, складеного 27.04.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, в якому у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначено «громадянин Російської Федерації» замість «громадянин Сирійської Арабської Республіки»;

- встановити факт неправильності в актовому записі про народження ОСОБА_4 № 7534, складеного 29.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначено «громадянин Російської Федерації» замість «громадянин Сирійської Арабської Республіки»;

- зобов`язати Київський районний у м. Одесі відділ ДРАЦС ПМУМЮ м. Одеса внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 401, складеного 27.04.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначити «громадянин Сирійської Арабської Республіки» замість «громадянин Російської Федерації»;

- зобов`язати Київський районний у м. Одесі відділ ДРАЦС ПМУМЮ м. Одеса внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 7534, складеного 29.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначити «громадянин Сирійської Арабської Республіки» замість «громадянин Російської Федерації».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 16 березня 2022 року заяву задоволено в повному обсязі. Встановлено факт неправильності в актовому записі про народження ОСОБА_3 № 401, складеного 27.04.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, в якому у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначено «громадянин Російської Федерації» замість «громадянин Сирійської Арабської Республіки». Встановлено факт неправильності в актовому записі про народження ОСОБА_4 № 7534, складеного 29.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначено «громадянин Російської Федерації» замість «громадянин Сирійської Арабської Республіки». Зобов`язано Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 401, складеного 27.04.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначити «громадянин Сирійської Арабської Республіки» замість «громадянин Російської Федерації». Зобов`язано Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 7534, складеного 29.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, у графі «громадянство» розділу відомості про батька зазначити «громадянин Сирійської Арабської Республіки» замість «громадянин Російської Федерації».

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В апеляційній скарзі Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просять скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення заяви.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В апеляційній скарзі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просять скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення заяви.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 09 квітня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження в справі з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданий повторно 15.06.2011 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_2 (громадянин Російської Федерації) та ОСОБА_1 , актовий запис № 401 від 27.04.2010 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим 29.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані ОСОБА_2 (громадянин Російської Федерації) та ОСОБА_1 , актовий запис № 7534 від 29.07.2014 року.

Відповідно до перекладу з арабської мови на українську паспорту № НОМЕР_1 , громадянина Сирійської Арабської Республіки встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

Згідно повідомлення Київського відділу ДРАЦС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) за № 72/24.30-108 встановлено, що згідно Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання від 12.01.2011 року № 96/5 п. 2.1 розділу 2 «Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеної в додатку 1 подасться до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб при пред`явлені паспорта або паспортного документа». Згідно з Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання від 12.01.2022 року № 96/5 п. 2.6 розділу II «2.6 Разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються»: Свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; Інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви є обґрунтованими і доведеними.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Щодо порушення прав скаржників оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень цивільного процесуального закону.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту З частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18). Тобто зазначена правова позиція є незмінною тривалий час.

На підставі матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що у якості третьої особи заявником залучено Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса.

Водночас відповідні записи в акти цивільного стану вносили Перший Малиновський відділ реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиціїта Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, правонаступниками яких є скаржники у даній справі.

Апеляційний суд також враховує, що ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їхні права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Постанова Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №183/4366/24 (провадження № 61-14909св24).

Таким чином, так як судом першої інстанції не залучено з власної ініціативи необхідних заінтересованих осіб (Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), то колегія суддів дійшла висновку, що скаржники є особами, права яких порушені оскаржуваним судовим рішенням.

Щодо вирішення питання по суті.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що визначено частиною 1 ст. 293 ЦПК України.

Перелік фактів, які можуть встановлюватися судом в порядку окремого провадження визначено у ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші акти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених положень закону дає підстави дійти висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження, є безспірність розгляду справи.

При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.

У відповідності до вимог пунктів 1,2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення має бути зазначено, з якою метою заявник просить встановити такий факт та причини неможливості одержання або відновлення документа, що посвідчують цей факт.

Згідно із вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду у справах про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Заявник ОСОБА_1 , звернувшись до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, обґрунтовувала заяву тим, що: «Відомості про походження батька дітей мають істотне значення до встановлення сімейного походження», «Оскільки національність особи визначається національністю батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення в актовий запис про її народження щодо національності її батьків», «Єдиним шляхом встановлення факту, від якого залежить визначення національності особи, є встановлення відповідного факту у судовому порядку, тому що саме на підставі рішення суду відділом реєстрації актів цивільного стану в актовий запис про народження особи вносяться доповнення відомостей про національність».

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що фактично заявник звертається із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, з метою встановлення національності своїх дітей через зміну запису громадянства ОСОБА_2 .

Апеляційний суд зазначає, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (стаття 300 ЦК України).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19) зазначено, що

«питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 810/2732/18 (провадження № 11-381апп19) вказано, що:

«19. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявою до Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, мав на меті внести зміни до актового запису про народження, зазначивши національність матері «німка», та актового запису про шлюб, зазначивши національність чоловіка « німець», у задоволенні якої позивачу було відмовлено.

22. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» в цьому випадку слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, з огляду на таке.

30. У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

31. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

32. При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

34. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

35. Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

36. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, так як фактично ОСОБА_1 звертається до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, саме з метою майбутнього визначення національності своїх дітей, то такий факт не підлягає встановленню в жодному судовому провадженні.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 16 березня 2022 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 21 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева