ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/152/25 Справа № 227/730/23 Суддя у 1-й інстанції - Любчик В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Кочуков Дмитро Геннадійович на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року, ухваленого суддею Любчик В.М. в м.Добропілля Донецької області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Щербініна Є.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом - ДТП).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що 10.12.2022 о 14.30г. на автомобільній дорозі Олександрівка-Покровськ-Костянтинівка 47 км відбулась ДТП за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем Peugeot 3008 номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Dodge Journey номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2022, справа №227/1710/22, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав пошкодження.

За висновком експерта вартість матеріального збитку становить 95 785,26 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 3008 визначена у розмірі 218 650,79 грн.

Згідно наряду-замовленню та рахунку №15/02 від 15.02.2023 ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 3008 становить 230 432,50 грн.

Моторним транспортним (страховим) бюро України відшкодовано 94 374, 09 грн.

Вважає, що сума реальної матеріальної шкоди, яка заподіяна позивачу становить 124 276, 70 грн. (230 432, 5 грн. 94 374,09 грн.), яку повинен відшкодувати відповідач.

Крім того, внаслідок ДТП у позивача погіршився емоційний стан та стан здоров`я загалом. Йому завдано моральні страждання внаслідок пошкодження автомобілю і який не відремонтовано до цього часу. Він був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки автомобіль використовувався в побутових цілях. Відсутність автомобіля обмежило швидке та зручне пересування, а отже був втрачений нормальний життєвий комфорт. Моральну шкоду позивач оцінив у 20 000 грн.

Також, позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою та уклав угоду із адвокатом. Орієнтовний розмір судових витрат становить 13 904,80 грн., які складаються із витрат на правничу допомогу 3 757,60 грн., вартість проведення автотоварознавчого дослідження 8 000 грн. та судовий збір 2 147, 20 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь 124 276, 70 грн. матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди та 13 904, 80 грн. судових витрат.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 124 276 (сто двадцять чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн. 70 коп. збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди, 3 494 (три тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн. 57 коп. витрат на правову допомогу та 1 779 (одну тисячу сімсот сімдесят дев`ять) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника адвоката Кочукова Д.Г. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник позивача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм як матеріального так, і процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наданим суду доказам, вимогам законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини у сфері права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 .

При цьому, представник відповідача зазначає, що тлумачення судом першої інстанції у рішенні, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу є хибними та ведуть до невірного застосування законодавства. Вказує, що системний аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Зазначає, що реальні збитки позивача на час розгляду справи в суді першої інстанції це розмір матеріальної шкоди встановлений відповідною експертизою 95 785,26 грн. допоки позивач не надасть належні докази на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Звертає увагу на те, що позивач взагалі не проводив відновлювальний ремонт автомобіля та не надав суду доказів на його проведення, тому наведені у рішенні суду прецеденти, навпаки свідчать про хибну позицію суду першої інстанції та правильну позицію відповідача. Звертає увагу на те, що відповідач неодноразово пропонував позивачеві за власний кошт провести відповідний ремонт транспортного засобу, як передбачено у ст.1192 ЦК України, однак позивач, підтвердивши це в судовому засіданні, відмовився.

Окрім того, представник відповідача вважає, що саме Моторне страхове бюро України в рамках ліміту відповідальності (160 000 грн.) має відшкодувати заподіяну позивачу шкоду та виступати в якості відповідача по справі, що є підставою для відмови у позові, оскільки непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови у позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі.

Окрім того, сторона відповідача не погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, вважає такий розмір непереконливими і необґрунтованим, а моральні страждання позивача недоведеними належними та допустимими доказами.

Відзив на апеляційну скаргу не подану.

Заслухавши суддю доповідача, думку представника відповідача ОСОБА_5 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 позивач є власником автомобіля PEUGEOT 3008 1.6Е, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 66).

10.12.2022 року о 14:30 годині на а/д Олександрівка Покровськ Костянтинівка 47км водій ОСОБА_2 керуючи авто Dodge Journey н/з НОМЕР_2 не обрав безпечну швидкість руху та скоїв зіткнення з авто Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку, в ході чого обидва автомобіля отримали механічні пошкодження. Своїми діями гр. ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2022 у справі №227/1710/22 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 24).

З постанови вбачається, що відповідач вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю.

Внаслідок ДТП автомобілю Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 завдано механічні пошкодження та заподіяні матеріальні збитки.

Згідно з висновком експерта №032 від 06.01.2023 за результатами проведення автотоварозначого дослідження, ринкова вартість автомобіля Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 без урахування аварійних пошкоджень, на момент отримання ушкоджень, становить 449 278,49 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 без урахування зносу запасних частин становить 218 650, 79 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 з урахуванням зносу становить 95 785, 26 грн (а.с. 33-71).

Висновок експерта містить обсяг та характер пошкодження автомобіля Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 і прийнятні способи їх усунення. Вартість ремонтно-відновлюваних робіт, використаних для ремонту матеріалів, замінних при ремонті деталей визначена експертом за допомогою програмного комплексу «AUDATEX».

Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України.

Як вбачається з наказу МТСБУ №3/1869 від 24.01.2023 та платіжної інструкції №684026 від 26 січня 2023 року №326580, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 94 424, 09 грн., з яких: матеріальна шкода 86 424,09 грн.; витрати на проведення експертизи 8000 грн. (а.с.121-122).

Як вбачається із матеріалів справи МТСБУ відшкодовано 94 424, 09 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП на підставі ч.1 ст.13 Закону №1961-IV, оскільки відповідач є учасником бойових дій і звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачеві в результаті ДТП, виходив з того, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням, яка становить 132 226,70грн. (вартість відновлювального ремонту 218 650,79 грн. 86 424,09 грн. виплата матеріальної шкоди МТСБУ).

Частково, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з того, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, станом на день розгляду справи не відновлений, його використання неможливе, позивач вимушений використовувати альтернативні варіанти пересування, що спричинило моральні страждання позивача, тому наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, обсягу змін, які відбулись у його житті у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, справедливого балансу між порушеними правами позивача та інтересами відповідача, визначив до стягнення розмір моральної шкоди 10 000,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами представника відповідача Кочукова Д.Г., викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам за кону не відповідає.

Згідно ч.ч.1, 2 та 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особи зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, що містяться у ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Положеннями ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань ухвалений Закон №1961-IV, яким визначені як засади, так і процедури отримання потерпілими особами відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

Відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як встановлено судом, оскільки відповідач є учасником бойових дій і звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, третя особа МТСБУ на підставі ч.1 ст.13 Закону №1961-IV, відшкодувало позивачеві матеріальну шкоду, завданої внаслідок ДТП у загальному розмірі 94 424, 09 грн., з яких 86 424,09 грн. виплата матеріальної шкоди та 8000, 00 грн. витрати за проведення експертизи.

Нормами п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до положень п.39.1 ст.39 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень п.40.1 ст.40 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування моральної шкоди.

Нормами п.п. «г» п.41.1 статті 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

У розділі VІІ ч.4 п. «б» Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що цей закон набирає законної чинності з 01 січня 2005 року, крім пункту 21.4 ст.21 та підпункту «а» пункту 41. Цього Закону, які набирають чинності через три місяці з дня набрання цинності цим Законом. Протягом протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом відрахування страховиків з премій обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності становлять до фонду захисту потерпілих - 5 відсотків з премій, отриманих за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач має статус учасника бойових дій, який відповідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Нормами статті 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Як встановлено нормами закону регламенті виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ відшкодовуються за рахунок фондів захисту потерпілих на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторономи, на час події ДТП, яка мала місце 10.12.2022 транспортний засіб, винного в ДТП водія, відповідача по справі не був застрахований відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав відповідного полісу страхування, проте у відповідності до положень п.13.1 статті 13 Закону №1961-ІV ОСОБА_2 є особою звільненою від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, при цьому потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів МТСБУ із фонду захисту потерпілих.

Таким чином нормами п.13.1 статті 13 Закону №1961-ІV передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема їх не пред`явлено до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначити розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог із роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до водія винного у ДТП і страховика або лише до винутця дорожньо транспортної пригоди після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Оскільки звідповідач є учасником бойових дій, то з урахуванням вимог п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільна відповідальність за спричинення ним шкоди внаслідок ДТП покладається як на нього самого так і на МТСБУ в межах ліміту страхових виплат, який становить 160 000 грн.

Як встановлено судом на підставі висновку експерта №032 від 06.01.2023 за результатами проведення автотоварозначого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 3008 н/з НОМЕР_1 без урахування зносу запасних частин становить 218 650, 79 грн. При цьому, МТСБУ 26 січня 2023 року виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 94 424, 09 грн., з яких: матеріальна шкода 86 424,09 грн.; витрати на проведення експертизи 8000 грн. (а.с.121-122).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу - 218 650, 79 грн. та виплаченим МТСБУ страховим відшкодуванням - 86 424,09 грн., яка становить 132 226,70 грн., проте суд залишив поза увагою, що виплачена МТСБУ страхова виплата не перевищує страховий ліміт, який становить - 160 000 грн., тобто поклав на відповідача частину відповідальності Страховика.

З урахуванням встановлених обставин справи належним співвідповідачем у справі, що розглядається, є МТСБУ.

Разом із тим, вказана особа як співвідповідач позивачем у позові не зазначена, судом за клопотанням позивача до участі у справі у встановленому законом порядку залучена не була, а залучена в якості третьої особи.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно положень п.22.1, статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явив позов не до усіх належних відповідачів, яким, зокрема є МТСБУ, який повинен відповідати в межах встановленого законом страхового ліміту за відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, а тільки до винного водія ОСОБА_2 , який несе відповідальність в межах різниці між страховим відшкодуванням та розміром заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, заявленого до не усіх відповідачів у справі, які повинні несті цивільно-правову відповідальнасть є помилковим.

Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, у відподності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 670 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Кочуков Дмитро Геннадійович задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в повному обсязі.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 670 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 18 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста