ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/9923/24
Провадження № 22-ц/821/677/25
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача : адвокат Заруба Світлана Олександрівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруби Світлани Олександрівни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Чапліної Н.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 06 лютого 2025 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що12.04.2019 судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/3594/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

У 2021 році ОСОБА_2 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що 03.12.2020 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , дружина перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до виповнення трирічного віку. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.12.2021 у справі № 712/10596/21 позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та зменшено розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку.

Вказує, оскільки син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг трирічного віку та дружина відповідача втратила право на соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому є підстави для збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що зазначені зміни є підставою для збільшення стягуваних на користь позивача аліментів, оскільки відпали підстави, на які посилався ОСОБА_2 при поданні позову про зменшення аліментів.

На підставі викладеного, позивачка просила постановити судове рішення, яким змінити розмір аліментів, призначених рішенням Соснівського районного суду від 20.12.2021, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що пред`являючи вимогу про зміну розміру аліментів, позивачкою належним чином не було обґрунтовано та підтверджено належними доказами наявність обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, інших обставин, які відповідно до вимог ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для збільшення розміру аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 березня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Заруба С.О., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необгрунтованим, ухваленим без належного дослідження матеріалів справи та із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки факту того, що дружина відповідача втратила право на соціальну відпустку по догляду за дитиною до виповнення трирічного віку, а відтак очевидно, що витрати відповідача значно зменшилися, і саме це було однією з причин того, що аліменти на утримання сина були зменшені.

Також поза увагою суду залишилось те, що відповідач до судового засідання жодного разу не з`явився, своїх заперечень щодо позову не надав, своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 .

Наказом Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/3594/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.12.2021 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволений, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що пред`являючи вимогу про зміну розміру аліментів, позивачкою належним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами наявність обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, а також інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції по наступних підставах.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі

№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись до суду із позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивачка посилалася на те, що відпали обставини, за яких було зменшено розмір аліментів, які стягувалися за судовим рішенням, а саме дружина відповідача втратила право на соціальну відпустку по догляду за дитиною до виповнення трирічного віку, а відтак витрати відповідача значно зменшилися.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даній спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем належним чином не обгрунтовано вимоги та не надано жодних належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для збільшення розміру аліментів.

Та обставина, що у дружини відповідача закінчилась відпустка по догляду за дитиною до трьох років, сама по собі не свідчить про покращення матеріального стану відповідача та не є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено, що з моменту прийняття рішення від 20.12.2021 у справі № 712/10596/21, збільшився розмір доходів відповідача або змінився матеріальний стан самої позивачки.

Отже, встановивши, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено підстав для збільшення розміру аліментів у визначеному судом розмірі, врахувавши, що закінчення відпустки дружини відповідача по догляду за дитиною до трьох років, не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів, при тому, що розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає вимогам сімейного законодавства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідач до судового засідання жодного разу не з`явився, своїх заперечень щодо позову не надав, своїм правом на надання відзиву не скористався, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки із заяви про ознайомлення із матеріалами справи від 04.12.2024 вбачається, що ОСОБА_2 ознайомився із матеріалами даної справи та отримав фотокопії.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачу було відомо про заявлений до нього позов, проте, він скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, суд першої інстанції правильно вирішив даний спір за наявними в матеріалах справи доказами.

Підстав для висновку про розгляд справи з порушенням норм процесуального права, а саме за відсутності відповідача у судовому засіданні, відсутні.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Зарубою С.О. в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч. 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Заруби Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков