Провадження № 2/202/1465/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення грошових коштів невиплачених працівнику при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по виплаті при звільненні вихідної допомоги за станом здоров`я, за багаторічну працю у вугільній промисловості, за листком непрацездатності за рахунок підприємства в загальному розмірі 101937,19 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 13.06.2001 року позивач був працевлаштований гірником очисного забою 5 розряду Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля». Наказом № 529-К від 31.05.2024 року позивача звільнено з 31.05.2024 року, у зв`язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наданої відповідачем довідки № 11002, загальна заборгованість виплат на час звільнення відповідача складає 101937,19 гривень, з яких: 21565,49 гривень вихідна допомога при звільненні зза станом здоров`я; 64694,48 гривень вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості; 15675,22 гривень загальна сума заборгованості за листком непрацездатності за період з 2019 року по травень 2024 року.

Враховуючи нарушення права позивача на отримання розрахунку при звільненні, останній вимушений звернутись до суду.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 02 грудня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/14089/24 до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість в матеріалах справи наявна заява останнього про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що, згідно із записами в трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , останній з 13.06.2001 року працював на різних посадах Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля».

Наказом Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» № 529-К від 31.05.2024 року ОСОБА_1 , звільнено за ст. 40 п. 2 КЗпП України (невідповідність займаній посаді внаслідок стану здоров`я), з 31.05.2024 року.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 14.08.2024 року, при звільненні не отримав усіх належних йому платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань, в розумінні практики ЄСПЛ.

За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі статтею 44 КЗпП Украхни при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Згідно з Довідкою т.№11002, виданої директором, в.о.головного бухгалтера та бухгалтером Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» для подання до суду, ОСОБА_1 дійсно працював на ВП «Шахта «ЕКотляревська» з 13.06.2001 року по 31.05.2024 року та станом на 09.07.2024 року заборгованість по заробітній платі становить 101937,19 гривень, з яких: 551,79 гривень за червень 2019 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1342,17 гривень за листопад 2019 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1120,79 гривень березень 2020 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1726,24 гривень січень 2022 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 859,47 гривень за серпень 2022 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1745,40 гривень за жовтень 2022 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 708,75 гривень за грудень 2022 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1063,13 гривень за лютий 2023 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 885,94 гривень за квітень 2023 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 2042,13 гривень за червень 2023 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 885,94 гривень за серпень 2023 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 563,30 гривень за березень 2024 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 1194,07 гривень за квітень 2024 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 986,10 гривень за травень 2024 року (листок непрацездатності за рахунок підприємства); 21565,49 гривень за травень 2024 року (вихідна допомога при звільненні за станом здоров`я); 64696,48 гривень вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості. Дані суми заборгованості вказані без нарахувань на заробітну плату.

Тобто, відповідач визнав право позивача на отримання заборгованості по сумах, що належать позивачу від підприємства та повинні були провадитись у день звільнення.

Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

В ході розгляду справи відповідач не оспорював наведені позивачем доводи. Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідачем до суду не надано.

Відповідач 09.07.2024 року видав довідку про наявність заборгованості перед позивачем, тобто визнав, що в строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальний розмір нарахованої, але не виплаченої при звільненні суми, що складає 101937,19 гривень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд доходить висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення грошових коштів невиплачених працівнику при звільненні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 280-282, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення грошових коштів невиплачених працівнику при звільненні задовольнити.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», , юридична адреса: 85483, Донецька область, місто Новогродівка, вулиця Паркова, будинок 38-А, офіс 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні суми в розмірі 101937,19 гривень, з яких:

-15675,22 гривень заборгованість за листком непрацездатності за рахунок підприємства за червень, листопад 2019 року, березень 2020 року, січень, серпень, жовтень, грудень 2022 року, лютий, квітень, червень, серпень 2023 року, березень, квітень, травень 2024 року;

-21565,49 гривень вихідна допомога при звільненні за станом здоров`я;

-64696,48 гривень вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості.

Зобов`язати Відокремлений підрозділ «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля» при виплаті ОСОБА_2 доходу, утримати з необхідних сум податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Відокремленого підрозділу «Шахта «Котляревська» Державного підприємства «Селидіввугілля», , юридична адреса: 85483, Донецька область, місто Новогродівка, вулиця Паркова, будинок 38-А, офіс 1, 4, на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський