Справа № 504/3864/24
Номер провадження 2/504/1348/25
03.02.2025с-ще Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Вінської Н.В.,
при секретарі Коцар А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селище Доброслав в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя, та просила суд:
-визнати чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль спеціалізований малотонажний вантажний фургон «MITSUBISHI», державний номер НОМЕР_1 - спільним майном подружжя.
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля спеціалізованого малотонажного вантажного фургона «MITSUBISHI», державний номер НОМЕР_1 .
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 7 131 грн. 56 коп. та 2400 грн вартості оцінки нерухомого та рухомого майна, а всього - 9 531 грн. 56 коп.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.08.2003р. позивач з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народжено дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За час нашого спільного проживання в шлюбі в 26.10.2013 році було придбано автомобіль «MITSUBISHI», спеціалізований малотонажний вантажний фургон, державний номер НОМЕР_1 , якій був зареєсторований за ОСОБА_2 26.10.2013 року.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та ОСОБА_1 належала земельна ділянка, загальною площею 0,1681 га з житловим будинком та прибудинковими будівлями і спорудами, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона продала за - 119 200 грн. Всі гроші, які були отримані за продаж даної земельної ділянки яка перебувала в приватній одноосібній власності позивача ОСОБА_1 , було витрачено на значне поліпшення квартири, тобто було зроблено капітальний ремонт, облаштовано відповідними предметами побуту (меблі, побутова техніка т.і.), все робилося з метою приведення квартири у стан, яка належним чином забезпечувала житлові потреби, а також потреби неповнолітніх дітей. Отже на теперішній час стан спірної квартири значно поліпшився порівняно з тим, який був на момент її придбання.
Також теж саме стосується і автомобіля «MITSUBISHI», спеціалізованого малотонажного вантажного фургону, державний номер НОМЕР_1 , який постійно вимагав догляду та поточного технічного обслуговування.
На підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.11.2023р, справа № 504/3753/23, шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано.
Станом на день звернення до суду позивач з відповідачем не домовились про поділ спільного майна подружжя, просить задовольнити позовні вимоги.
23.10.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву якою просила проводити судовий розгляд без її участі, позовні вимоги підтримала, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання відповідач не надавав, відзив на позов не направив.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання без поважних причини, не направив до суду відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
На підставі частини 2 статті 247ЦПКУкраїни у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.11.2023 року справа № 504/3753/23, шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано.
21.07.2015 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . У відповідності до п. 3.2. договору засвідчено що покупець ( ОСОБА_2 ) придбає вказану квартиру під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 на спільні сумісні кошти, в зв`язку із чим від неї отримано згоду від 21.07.2015 року за реєстровим №2226, на купівлю вказаної в договорі квартири.
У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період шлюбу, зареєстровано транспортний засіб Mitsubishi Canter державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбано під час перебування позивача та відповідача у шлюбі та зі згоди позивача, що підтверджується матеріалами справи, і належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, тобто, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Також,частиною1ст.70СКУкраїнивстановлено,що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (абзац перший пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Дослідивши надані позивачем докази суд встановив, що спірне майно у вигляді квартири та автомобіля придбано під час перебування сторін у шлюбі, набуте ними за спільні кошти та кошти, не відноситься до майна, яке не належить до спільної сумісної власності, а тому позивач має право на поділ такого майна.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано до суду достатніх та переконливих доказів значного покращення спільно придбаної чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 за рахунок її особистих коштів. Не надано також жодних доказів проживання дітей саме з позивачем, та жодним чином не обґрунтовано що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності.
Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України (недостатність утримання спільної дитини, витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо), суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відсутні.
Таким чином, заявлена позивачем така вимога не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлена така обставина під час вирішення справи.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Відповідач своїм правом на надання заперечень проти позову та доказів в обгрунтування таких заперечень не скористався, не спростував презумпцію права спільної сумісної власності на спірне майно.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідача в розмірі 5484,85 грн. в розмірі 7330,67 грн., що становить 77 % він сплаченого позивачем судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При цьому суд відмовляє у стягненні з відповідача 2400 грн витрат на проведення оцінки майна, позивачем не надано доказів понесення таких витрат та не надано підтвердження їх розміру.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 4, 10-13, 43, 44, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля спеціалізованого малотонажного вантажного фургона Mitsubishi Canter державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5484,85 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Вінська Н. В.