ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/626/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/8083/24 Категорія: 304020000 Стеценко О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Бєлан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мальцева Вадима Петровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв Володимир Володимирович про визнання недійсним договору дарування,-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк») звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначало, що 19.03.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» укладено кредитний договір «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/190-5/2/016 (в рамках Програми «Доступні кредити 5-7-9%»). До зазначеного кредитного договору було внесено ряд змін, в тому числі Додатковою угодою №010/190-5/2/016/1 від 15.11.2021, додатковою угодою №010/190- 5/2/016/2 від 25.05.2022 та додатковою угодою №010/190-5/2/016/3 від 28.12.2022 разом із змінами та доповненнями іменується Кредитний договір).

19.03.2021 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №010/190-5/2/016 від 19.03.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та громадянином України ОСОБА_1 (далі Відповідач-1) укладено Договір поруки № 12/190-5/3/032.

03.07.2023 АТ «Райффайзен Банк» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 про стягнення заборгованості за Повідомленням про вибірку кредитних коштів № 010/190-5/2/016/4 від 07.12.2021 за кредитним договором «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/190-5/2/016 (в рамках Програми «Доступні кредити 5-7-9%» від 19.03.2021 в розмірі 7 000 000,00 грн. та відшкодування судових витрат.

27.11.2023 рішенням Господарського суду Черкаської області по справі № 925/904/23 позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 - задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 7000000,00 грн. та судові витрати.

Постановою від 02.02.2024 відкрито виконавче провадження № 74038623 з виконання наказу № 925/904/23 Господарського суду Черкаської області від 17.01.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» 7 000 000,00 грн. заборгованості.

Постановою від 05.06.2024 відкрито виконавче провадження № 75232114 з виконання наказу № 925/904/23 Господарського суду Черкаської області від 10.05.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судового збору у розмірі 52 774,02 грн.

Листом вих. № 11017 від 28.03.2024 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської обл. Недоступ Д.М. повідомив, що за результатами перевірки майнового стану боржника (Відповідача-1) вбачається недостатність майна для повного виконання судових рішень. У ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської обл. Недоступом Д.М. встановлено, що у 22.01.2024 ОСОБА_1 було відчужено нерухоме майно на користь своєї доньки ОСОБА_2 (надалі Відповідач-2) гараж, загальною площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , адреса ГК: вулиця Дашковича Остафія 62/1. Обдарованою за оскаржуваним договором дарування є ОСОБА_2 донька ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 28.03.2024, де у графі «батько» зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та копією паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_1 , де на аркуші 7 зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто після ухвалення рішення Господарського суду Черкаської області у справі 925/904/23 про стягнення з Відповідача-1 заборгованості, на загальну суму більше 7 млн. грн. з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань по сплаті грошової заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк», задля уникнення звернення стягнення на належне на праві власності майно (гараж), Відповідач-1 безоплатно подарував своїй доньці - ОСОБА_2 нерухоме майно, що перебувало у його власності.

Позивач вважає, що дії ОСОБА_1 щодо укладення оскаржуваного договору дарування пов`язані зі зменшенням своєї платоспроможності та є сумнівними в частині їх добросовісності, а відтак вищезазначені договори набувають ознак фраудаторних правочинів (правочинів, що вчинені боржником на шкоду кредитору), що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, та, відповідно, мають бути визнані недійсними на підставі загальних засад цивільного законодавства (ч.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), а нерухоме майно (гараж) має бути повернене у власність Відповідача-1 з метою звернення стягнення на таке майно та задоволення вимог позивача по справі №925/904/23.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який укладений 22.01.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Лосєвим В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 54 та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 71227117 від 22.01.2024.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який укладений 22.01.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Лосєвим В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 54.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 71227117 від 22.01.2024.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» судовий збір в розмірі 1514,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» судовий збір в розмірі 1514,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що, встановивши, що ОСОБА_1 відчужено майно шляхом безоплатної його передачі в дар 22.01.2024, а рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.11.2023 у справі № 925/904/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» з ТОВ «Дізарт Плюс» та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь позивача 7000000,00 грн. заборгованості та 105548,04 грн. судового збору, а 17.01.2024 було видано наказ Господарським судом Черкаської області № 925/904/23 про стягнення даної заборгованості, тобто таке відчуження майна здійснено після прийняття судового рішення, за яким з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 іншого майна, за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед позивачем, відсутність жодної проплати за боргом, відсутність даних щодо того, що відповідач ОСОБА_2 якимось чином здійснює використання подарованого їй гаражу, суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин дарування вчинено боржником на шкоду кредитору з метою утруднення виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів з боржника на користь кредитора. У зв`язку з цим позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо визнання недійсним договору дарування гаража.

Оскільки оспорюваний правочин є недійсним, тому заявлені позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також є законними та обґрунтованими.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Мальцев В.П. оскаржив його в апеляційному порядку, вказуючи, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з невідповідністю висновків судді обставинам справи, тому просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 з початком повномасштабного вторгнення перебуває за кордоном, а саме у Федеративній Республіці Німеччина. Як відомо, власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України), а тому з метою більше ефективного управління гаражем ОСОБА_1 вирішив подарувати гараж своїй дочці ОСОБА_2 . Намір подарувати гараж виникло у ОСОБА_1 ще влітку 2023 року, задовго до ухвалення рішення Господарським судом Черкаської області у справі №925/904/23 за позовом ТОВ «Дізарт Плюс» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що намір про дарування дочці гаражу виник у ОСОБА_1 задовго до виникнення зобов`язання за рішенням суду.

Зазначає, що на день укладання договору дарування гаражу відповідачі не були обізнані про наявність рішення Господарського суду Черкаської області, яке набрало законної сили, а тому оскаржуваний правочин не був вчинений ОСОБА_1 з метою уникнення виконання судового рішення, а отже не має ознак фіктивного правочину відповідно до стаття 234 ЦК України.

Метою зазначеного договору була не формальна передача спірного гаражу задля уникнення негативного наслідку боргового зобов`язання, а зазначений договір являв собою реальне волевиявлення сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Райффайзен Банк» вказує, що рішення ОСОБА_1 про вчинення договорів дарування всього свого майна своїй дочці ОСОБА_2 у часовому проміжку тісно пов`язано із тим, коли йому стало відомо про розгляд Господарським судом Черкаської області справи про стягнення із нього заборгованості, та очевидно було прийняте ним вже після того, як йому стало відомо про існування справи№ 925/904/23, що ним не заперечується.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.11.2023 у справі № 925/904/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» з ТОВ «Дізарт Плюс» та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку на користь позивача 7000000 грн заборгованості та 105548,04 грн. судового збору.

Постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2024 на виконання наказу Господарською суду Черкаської області № 925/904/23 від 17.01.2024 відкрито виконавче провадження ВП №174038623 про стягнення з ТОВ «Дізарт Плюс» та ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» 7105548,04 грн. боргу та 52 774, 02 грн. судового збору.

22.01.2024 між ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_2 було укладено договір дарування гаража, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з договору дарування гаражу від 22.01.2024, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подарував, передавши безоплатно у власність своєї доньки ОСОБА_2 гараж загальною площею 23,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Договір зареєстрований у реєстрі за № 54.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 22.01.2024 гараж зареєстрований за ОСОБА_3 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 71227117 від 22.01.2024, приватний нотаріус Київського нотаріального міського нотаріального округу Лосєв В.В.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2024 ОСОБА_1 22.01.2024 подарував все належне йому нерухоме майно (земельну ділянку, гараж) ОСОБА_2 і жодної нерухомості у власності не має.

Відповідно до повідомлення приватного виконавця Недоступа Д.М. від 28.03.2024 № 11017 на момент відкриття виконавчого провадження 02.02.2024 у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме, рухоме майно, на банківських рахунках відсутні кошти. Наявне у боржника ОСОБА_1 нерухоме майно було ним подаровано 22.01.2024 ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

Також суд вважає встановленим, так як це не заперечується представником відповідача, що станом на день розгляду справи ОСОБА_1 взагалі жодних коштів по заборгованості перед позивачем не сплатив. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

фіктивного (стаття 234 ЦК України);

такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);

такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року справа № 757/50206/20-ц (провадження № 61-9221св23) вказано, що:

«цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 754/622/21 (провадження № 61-15620св23) зазначено, що: «апеляційний суд не звернув уваги, що кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Тому мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції слід змінити з урахуванням висновків, викладених в цій постанові.

У даній справі установлено, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10 липня 2023 року відкрито провадження у справі №925/904/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» з ТОВ «Дізарт Плюс» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі стверджує, що намір подарувати гараж своїй доньці в нього виник влітку 2023 року, тобто задовго до ухвалення рішення Господарським судом Черкаської області (27.11.2023 року), а тому у вересні 2023 року звернувся до нотаріуса м. Дюссельдорфа Федеративної республіки Німеччина з метою посвідчення довіреності на дарування належного йому гаража дочці ОСОБА_2 .

Стверджує, що метою дарування гаража було не уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором, а складнощі з управлінням відчуженим майном, у зв`язку із проживанням за кордоном.

Колегія суддів вважає доводи відповідача такими, що не спростовують висновків суду щодо укладення відповідачами фраудаторного правочину.

Намір відчужити майно за неоплатним договором своїй дочці ОСОБА_2 виник у ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі про стягнення заборгованості. При цьому, відповідач не навів достатніх міркувань, в чому саме полягає необхідність управління майном та яким чином вказане управління ускладнене через його перебування за межами України.

Відчуження майна відбулося після винесення судового рішення про стягнення з відповідача в солідарному порядку 7000000,00 грн. Судом першої інстанції вірно зауважено, що у ОСОБА_1 відсутнє інше майна, за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед позивачем, відсутні проплати за боргом.

Станом на час розгляду вказаної справи заборгованість не погашена.

Отже, судом установлений той факт, що оспорюваний правочин дарування вчинено боржником на шкоду кредитору з метою утруднення виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів з боржника на користь кредитора.

Викладені в апеляційній скарзі доводи жодним чином висновків суду першої інстанції не скасовують.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

Належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 (провадження № 61-3068св21), від12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони договору купівлі-продажу від 26 червня 2018 року частки у праві спільної часткової власності на квартиру) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (договір купівлі-продажу від 26 червня 2018 року) використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на частку ОСОБА_1 і зумовив для неї настання таких негативних наслідків. Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення частки в праві спільної часткової власності ОСОБА_2) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту її порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах».

Також подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №452/584/22 від 01 серпня 2024 року та у справі № 932/18757/19 від 04 жовтня 2024 року.

Колегія суддів зазначає, що вимога про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 не є належною, оскільки не забезпечує відновлення порушених прав позивача. У зв`язку з викладеним оскаржене судове рішення в цій частині слід скасувати та відмовити у позові в цій частині.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мальцева Вадима Петровича задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2025 року в частині скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 71227117 від 22.01.2024 - скасувати та в позові в цій частині - відмовити.

В решті - рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Судді: