Номер провадження: 22-ц/813/3754/25
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення права власності на нерухоме майно, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бузовського В.В. 18 грудня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення права власності на нерухоме майно

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року передано цивільну справу №523/20417/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення права власності на нерухоме майно, - за територіальною юрисдикцією до Іллічівського міського суду Одеської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дана справа має розглядатися Суворовським районним судом м. Одеси за місцем проживання позивача, оскільки останній просить встановити факт, що має юридичне значення, про незаконність угоди купівлі-продажу квартири від 04 серпня 1995 року, укладеної батьком ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», Малиновського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, предметом даного позову є визнання за ОСОБА_1 майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 (провадження №12-73гс20), аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підступності.

Схожа правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18.

Так, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що предметом заявлених ОСОБА_1 вимог є визнання за позивачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що нерозривно пов`язано із нерухомим майном, а саме вищевказаною квартирою, що розташована у м. Чорноморськ, а отже, дана справа підлягала передачі саме до Іллічівського міського суду Одеської області, як до належного суду встановленого законом, відповідно до вимог п.1. ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Підсудністю у цивільному судочинстві розуміється розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір належить до територіальної юрисдикції Іллічівського міського суду Одеської області.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вищевказані висновки суду не спростовують.

Одночасно, безпідставними є вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що положеннями ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даному випадку, судом першої інстанції справа по суті не розглядалась, остаточне судове рішення у справі не постановлено, а відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений передбачених законом повноважень щодо ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог позову.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе