Єдиний унікальний номер судової справи: 490/9079/21
Провадження № 22-ц/812/641/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

21 квітня 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/9079/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чаричанського П.О. в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вега-Груп» про виконання зобов`язання в натурі, передачу покупцеві товару, документів, відшкодування збитків, майнової та моральної шкоди,

встановив:

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Приватного підприємства «Вега-Груп» про виконання зобов`язання в натурі, передачу покупцеві товару, документів, відшкодування збитків, майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що 18 жовтня 2018 року уклав з відповідачем договір купівлі-продажу майнових прав №2/Н, згідно з умовами якого придбав у приватну власність товар, майнові права на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 156,4кв.м., секцію 3, на 1 поверсі будинку АДРЕСА_1 , за який сплатив 2 045 712 грн.

Відповідач зобов`язався завершити будівництво та ввести в експлуатацію об`єкт нерухомості (багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями в четвертому кварталі 2019 року) і передати позивачу в натурі товар та документи на нього.

Позивач вказував, що ні на початку 2020 року, ні після введення в експлуатацію об`єкту нерухомості, на час подачі позову відповідач не передав позивачу товар та документи на нього. Зазначав, що неправомірними діями відповідача йому завдано збитки, майнову та моральну шкоду, що виражається у психічних стражданнях і переживаннях.

Посилаючись на викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив зобов`язати відповідача передати позивачу у власність товар об`єкт нерухомості (багатоквартирний житловий будинок із вбудованими приміщеннями) і документи на нього, зазначені в договорі купівлі-продажу майнових прав № 2/Н; стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду в розмірі 2 628 302 грн; моральну шкоду в розмірі 468 000 грн; збитки в розмірі 8 782 716 грн; неустойку в розмірі 1 191 211,10 грн; 3 % річних в розмірі 171 839,81грн; втрати від інфляції в розмірі 832 463,77 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2021 року визначено головуючого суддю Чулупа О.С.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва суду від 29 грудня 2021 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2024 року відведено суддю Чулупа О.С. від розгляду вказаної цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2024 року визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду вказаної цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2024 року визначено головуючого суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду вказаної цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2024 року визначено головуючого суддю Чаричанського П.О.

УхвалоюЦентрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року прийнято до свого провадження вказану справу та призначено підготовче судове засідання на 26 листопада 2024 року .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року позов ОСОБА_1 на підставі частини 5 статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений позивач протягом усього строку перебування справи у провадженні даного складу суду не був присутнім у судових засіданнях, які призначалися три рази 26 листопада 2024 року, 24 січня 2025 року, 07 березня 2025 року, не вийшов на зв`язок в режимі відеоконференції. Також не надав суду повідомлення про розгляд справи за його відсутність.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд допустився формального підходу до вирішення питання про залишення позову без розгляду, не врахувавши подані ним клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, залучення співвідповідачів та перенесення розгляду справи.

Зазначав, що заздалегідь подав суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, надав докази, що перебуває закордоном. Проте суддя ухвали про відеоконференцію не виніс, не вирішив клопотання про залучення співвідповідачів. Вказував, що викликів на зв`язок по відеоконференції ні по електронному суду, ні по електронній пошті не було, не було і повідомлень та запрошень на відеоконференцію.

Вказував, що 24 січня 2025 року не зміг взяти участь у відеоконференції у судовому засіданні через відсутність інтернету, у зв`язку з аварійними роботами в телекомунікаційних мережах будинку, про що було повідомлено по телефону працівника суду, який зателефонував з приводу початку судового засідання. По телефону позивач попередив помічника судді про те, що буде писати клопотання щодо перенесення дати судового засідання у зв`язку з тим, що на даний час на розгляді в Верховному Суді знаходиться справа №490/577/21 (розгляд касаційної скарги) і просив перенести судове засідання на більш пізній строк до винесення рішення по справі Верховним Судом. Аналогічне клопотання було подане 06 березня 2025 року.

Відсутність відповіді на клопотання щодо перенесення дати судового засідання та переніс дати засідання судом створило уяву, що суд погодився на переніс дати засідання до винесення рішення судом касаційної інстанції у зв`язаній цивільній справі, яка є відправною точкою.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

У судове засідання сторони не з`явилися про причини неявки суд не повідомили, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судового засідання.

18 квітня 2025 року від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до винесення Верховним Судом по суті спору рішення по справі №490/577/21, судовий розгляд якої відбувся 19 березня 2025 року, оскільки вирішення тієї справи безпосередньо стосується основного договору купівлі-продажу майнових прав №2/Н від 18 жовтня 2018 року.

Колегія суддів залишила клопотання без задоволення, оскільки за апеляційною скаргою позивача переглядається судове рішення ухвалене судом першої інстанції з процесуальних питань щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, а не вирішується спір по суті.

За такого колегія суддів, з огляду на приписи частини другої статті 372 ЦПК України, вважала, що неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи, в тому числі позивача.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (пункт 1 частина друга статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що належним чином повідомлений позивач протягом усього строку перебування справи у провадженні даного складу суду не був присутнім у судових засіданнях, які призначалися три рази 26 листопада 2024 року, 24 січня 2025 року, 07 березня 2025 року, не вийшов на зв`язок в режимі відеоконференції. Також не надав суду повідомлення про розгляд справи за його відсутність.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебуває у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва з 2021 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

У період з грудня 2021 року по 21 жовтня 2024 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2024 року визначено головуючого у справі суддю Чаричанського П.О.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2024 року прийнято до провадження вказану справу та призначено підготовче судове засідання на 26 листопада 2024 року. Копія ухвали була доставлена до електронного кабінету позивача Василенка О.П. в той же день (т. 2 а.с. 201). Судова повістка про виклик до суду надіслана в електронний кабінет Василенка О.П. 25 жовтня 2024 року (т. 2 а.с. 205).

20 листопада 2025 року ОСОБА_1 подано до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому він зазначав, що перебуває за кордоном, не має можливості особисто приймати участь в судовому засіданні в залі суду, не має представника в м. Миколаєві та найближчим часом не має можливості повернутися до України (т. 2 а.с. 208).

Вказане клопотання було задоволено лише 19 грудня 2025 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва, що унеможливило участь позивача в судовому засіданні 26 листопада 2025 року в режимі відеоконференції. Тому вважати, що судове засідання у вказану дату відбулося з причин неявки позивача ОСОБА_1 не можна.

Вищезазначеною ухвалою було задоволено клопотання позивача на всі судові засідання, оскільки судом застосовано словосполучення у множині - «судові засідання», тобто на всі судові засідання.

27 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, призначеного на 26 листопада 2024 року, в якому зазначено про необхідність розгляду поданого позивачем 12 червня 2024 року клопотання про залучення співвідповідачів у справі (т. 3 а.с. 52,53).

Клопотання позивача про залучення співвідповідачів у справі у його відсутність судом не розглянуто.

У зв`язку з неявкою сторін, судове засідання було відкладено на 24 січня 2025 року, про що було повідомлено через систему «Електронний суд» ( т. 2 а.с. 215, 216).

Судове засідання 24 січня 2025 року не відбулось у зв`язку з не приєднанням позивача у судове засідання в режимі відеоконференції, а також у зв`язку з неявкою представника відповідача (т. 3 а.с. 61,62).

В апеляційній скарзі позивач вказував, що не приєднався в судове засіданні в режимі відеоконференції через відсутність інтернету у зв`язку з аварійними роботами в телекомунікаційних мережах будинку, про що ним було повідомлено працівника суду.

За такого, на думку колегії суддів, вважати неявкою позивача в судове засідання через не приєднання позивача з технічних причин у судове засідання в режимі відеоконференції призначене на 24 січня 2025 року не можна.

24 січня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про перенесення судового засідання на більш пізніший строк, до винесення рішення по іншій справі, яка розглядається у Верховному Суді.

Розгляд справи було відкладено на 07 березня 2025 року, про що було повідомлено сторін через систему «Електронний суд» (т. 3 а.с. 65,66).

06 березня 2025 року ОСОБА_1 подано клопотання про перенесення дати судового засідання на більш пізніший строк, до винесення рішення по іншій справі, яка розглядається у Верховному Суді (т. 3 а.с. 69,70).

Згідно довідки секретаря судового засідання 07 березня 2025 року у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось (т. 3 а.с. 71).

Доказів запрошення позивача про початок відеоконференції в судове засідання 07 березня 2025 року матеріали цивільної справи не містять, а отже ухвала суду від 19 грудня 2024 року не виконана належним чином, а тому висновок суду про неявку позивача в зазначене судове засідання є передчасним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутня повторність неявки позивача в судове засідання, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу від 07 березня 2025 року з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 379, 382 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 21 квітня 2025 року.