ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4333/25

Провадження № 22-ц/820/911/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2025 року (суддя Салоїд Н. М.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 94064 грн, інфляційних втрат 54837,06 грн, 3% річних 10630,18 грн, а всього 159531,24 грн та моральної шкоди у сумі 47032 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що в січні 2021 року натрапив на псевдоінвестиційну організацію «Траст Макворі Кепітал», менеджерами якої були запропоновані фінансові послуги, а саме заробіток на продажу акцій. Йому запропонували поповнити «торговий рахунок» шляхом сплати коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 , оскільки останній є авторизованим представником компанії в Україні, уповноваженим на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. У період з 31 березня по 21 травня 2021 року він сплатив кошти, зокрема 20.04.2021 у сумі 23007 грн, 28.04.2021 - 71057 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 , решта платежів здійснювалася на рахунок інших суб`єктів. З часом зрозумів, що має справу із шахрайською схемою. Хоча грошові кошти і були зараховані на особистий рахунок ФОП ОСОБА_2 , останній виступав як надавач послуг, а він - як споживач. Їх правовідносини мали ознаки правочину з надання послуг. Цей правочин мав дефектний характер та зі сторони відповідача був здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для сплати судового збору.

27 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що справа стосується його порушених прав, на які поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» і від сплати судового збору він звільнений.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на незаконність ухвали суду. Зазначає, що у спірних правовідносинах він є споживачем послуг і звільнений від сплати удового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що суд не врахував.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржувана ухвала суду мотивована тим, що в наданий судом строк позивач не усунув недоліки, вказані в ухвалі від 17 лютого 2025 року, а саме не сплатив судовий збір.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Частинами 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 761/24672/15-ц вказано, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, в якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів. Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що позов пов`язаний з порушенням відповідачем його прав як споживача фінансових послуг, а також на застосування до нього нечесної підприємницької практики та просив застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_2 отриманих коштів, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Зазначив, що на його вимоги поширюється дія статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що обставини, які мають значення для справи, повинні встановлюватися під час ухвалення рішення по суті справи, а не на стадії відкриття провадження.

Встановивши, що позивач обґрунтовує свої вимоги порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним обставинам справи на стадії розгляду по суті.

В подальшому в залежності від установлених обставин судовий збір міг бути стягнутий в порядку розподілу судових витрат між сторонами на підставі статті 141 ЦПК України.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

З урахуванням наведеного вище повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

Наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави вважати, що суд передчасно повернув позивачу позовну заяву з підстав несплати судового збору.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта