Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1360/20
Провадження № 2/382/9/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Захарук Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем по справі шлюб зареєстрували 13 липня 2018 року у Муніципалітеті Великої Анталії (Буюкшехір) Республіка Туреччини, відділ реєстрації шлюбів, реєстрація №2018/810, міжнародна сімейна книжка серія S 01 №076298. Від подружнього життя з відповідачем мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя в них не склалося в зв`язку з тим, що вони перестали розуміти один одного, ведуть різні бюджети, з літа 2019 року разом не проживають. Оскільки збереження сім`ї є неможливим, шлюб носить формальний характер, та шлюбні відносини між ними припинено, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати без надання строку на примирення, та залишити після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_4 ».

Позивачка в заяві до суду поданій через канцелярію суду просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно направленого протоколу з дільничного суду Лемго у сімейних справах, вбачається, що ОСОБА_2 також бажає розірвати шлюб, та вважає його невдалим і не має наміру відновлювати спільне подружнє життя, та виключає можливість того, щоб вони з позивачкою знову продовжували фактичні шлюбні відносини в майбутньому. В судовому розгляді не бажає брати участь в Україні.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

За нормою ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків.

Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. (ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право»)

Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати.

За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» Верховна Рала від імені України приєдналась до цієї Конвенції.

Відповідно до статті 2 цієї Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Турецька Республіка , якою видано свідоцтво ( пункт ІІІ.1 цього Рішення), також приєдналась до вищевказаною Конвенції.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. ( ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як випливає з ч. 2 ст. 23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 05.07.2001 року, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що шлюб зареєстрували сторони по справі 13 липня 2018 року у Муніципалітеті Великої Анталії (Буюкшехір) Республіка Туреччини, відділ реєстрації шлюбів, реєстрація №2018/810, міжнародна сімейна книжка серія S 01 №076298. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою в Україні. Від відповідача не надходило заперечень про розірвання шлюбу в Україні.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Главою 11 СК України.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

За змістом положень ч. 3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Верховний Суд в постанові від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, зазначив, що «зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер".

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ст. 112 Сімейного кодексу України)

Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав та його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом та позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 206, 354, 279, 141 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 109, 110, 112 СК України, Закону України "Про міжнародне приватне право", суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_5 ), РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 громадянином Турецької Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , укладений 13 липня 2018 року у Муніципалітеті Великої Анталії (Буюкшехір) Республіка Туреччина, відділ реєстрації шлюбів, реєстрація №2018/810, міжнародна сімейна книжка серія S 01 №076298, розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити « ОСОБА_4 ».

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 05 травня 2025 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О. А.