Номер провадження 2/754/2541/25
Справа №754/921/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна,

У С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 . Позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, з листопада 2006 року до їх офіційної реєстрації шлюбу. На початку 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вперше звернулись до органів РАЦСу із заявою про реєстрацію шлюбу, проте реєстрацію шлюбу було відмовлено через смерть батька позивачки. У подальшому 08.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який 22.09.2018 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали разом до 09.11.2018, після чого позивачка переїхала проживати в свою квартиру. Однак через два місяці між колишнім подружжям відбулось примирення, і вони знову почали проживати разом за адресою реєстрації позивачки до березня 2021 року. За час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зробили ремонт, купили нові меблі та техніку в квартиру ОСОБА_7 . А також придбали у 2013 році автомобіль «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 . Проте після смерті ОСОБА_7 , його двоюрідна сестра ОСОБА_3 та брати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 звернулись до П`ятнадцятої Київської державна нотаріальна контора із заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці 5 черги. Оскільки під час спільного проживання однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було придбано автомобіль, та позивачка брала участь в утриманні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 08.07.2016 та з січня 2019 року по березень 2021 року. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 автомобіль «Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Виділити автомобіль Renault Trafic», державний номер НОМЕР_1 у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та стягнути з них на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля в розмірі 157875,00грн. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

28.01.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

26.02.2025 до суду від адвоката Осадчої К. О., яка представляє інтереси відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільно проживали лише в період їх офіційного шлюбу та деякий час до нього. Після розірвання шлюбу, померлий зустрічався з іншою особою та не перебував у будь-яких відносинах з позивачкою. З доказів наданих позивачкою, зокрема з фото, неможливо встановити ведення спільного господарства та бюджету, а можуть тільки свідчити про існування спілкування, але жодним чином не доводити факт спільного проживання. Зазначають, що Акт проживання, на думку відповідачів, є підробленим, оскільки він підтверджує факт проживання померлого в своїй квартирі, а не проживання сім`єю позивача з ним. Крім того, квартира яка належала померлому, з 2018 року перебувала в оренді. А тому встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу не є підтвердженим та заперечується відповідачами. Вказують, що спірна квартира була успадкована померлим після смерті його матері та є особистою приватною власністю померлого та не підлягає визнанню спільним майном. Щодо спірного автомобіля відповідачами зазначено, що їм взагалі не відомо де і в кого перебуває вказаний автомобіль, документи на нього відсутні, в спадок відповідачами він не приймався. А тому з них не може бути стягнено будь-якої компенсації. На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

04.03.2025 до суду від адвоката Петренко А. С., яка представляє інтереси позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідачам достеменно відомо про періоди проживання позивача разом з померлим ОСОБА_7 , як до офіційного шлюбу так і після його розірвання. Зазначає, що твердження сторони відповідачів про те, що померлий зустрічався з іншою особою та не перебував у будь-яких відносинах з позивачкою, не відповідають дійсності та ні чим не підтверджені. Вказує, що долучені стороною позивача фото до позовної заяви, зроблені в період часу проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Вони відображають що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 жили як подружжя навіть без реєстрації шлюбу, проводили дозвілля з батьками позивачки, мали спільних друзів, разом відпочивали на морі та святкували разом свята. А з Акту проживання вбачається, що ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 в період з 2019 по 2021 роки. Зазначають, що доказами ведення спільного господарства в облаштуванні та благоустрою квартири підтверджуються кредитними Договорами оформленими на ім`я ОСОБА_1 , копією товарних чеків з магазинів будматеріалів та квитанціями за оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з 2011 по 2018 роки. Також у відповідь на відзив зазначено, що відповідачці відомо про те, де знаходиться спірний автомобіль. Зазначають, що ОСОБА_7 з 2018 року по день смерті на постійній основі не проживав у с. Красилівка, а приїздив туди лише час від часу. Крім того позивачка приїздила туди в сезон городів. Тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

12.03.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори спадкову справу, яка заведена після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого на дату смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

24.03.2025 на виконання ухвали суду від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадковою справи, заведена після смерті ОСОБА_7 .

25.03.2024 у судовому засідання були допитані свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_8 надала свої свідчення, що вона знайома з позивачкою ОСОБА_1 з першого класу, а покійного ОСОБА_7 вона знала з 2004 року. Зазначала, що вона була в квартирі покійного ОСОБА_7 до ремонту. Квартира знаходилась в жахливих умовах. А вже після зробленого ремонту, квартира була в гарному стані. Засвідчила, що позивачка всі свої кошти вкладала в ремонт квартири, однак ця інформація була отримана зі слів позивачки.

Свідок ОСОБА_9 надала свідчення, що вона знайома з позивачкою з 2003 року. Зазначила, що позивачка ОСОБА_1 з 2004 року почала проживати з ОСОБА_7 . Позивачка з покійним постійно лікувались задля можливості мати дітей. Повідомила, що їй відомо, що позивачка брала кредитні кошти для ремонту квартири покійного ОСОБА_7 , однак ця інформація була отримана зі слів позивачки.

Свідок ОСОБА_10 надала свої свідчення, що вона знайома з позивачкою ОСОБА_1 з п`ятого класу, а покійного ОСОБА_7 вона знала з 2004 року. Засвідчила, що позивачка ОСОБА_1 з 2004 року почала проживати з ОСОБА_7 . Зазначала, що вони з сім`єю ОСОБА_14 були друзями, разом зустрічали Новий 2008 рік. Також зазначала, що позивачка разом з ОСОБА_7 робили ремонт в його квартирі разом.

Свідок ОСОБА_11 надала свої свідчення, що вона була знайома з ОСОБА_7 з 1987 року. Пояснювала, що знала, що він був у шлюбі. Також засвідчувала, що померлий при житті мав різних жінок. А з позивачкою він постійно однією сім`єю не проживав, тільки коли перебували у зареєстрованому шлюбі.

Свідок ОСОБА_12 надала свої свідчення, що вона була знайома з померлим ОСОБА_7 більше 30 років. Засвідчила, що приблизно з 2010 року ОСОБА_7 мав відносини з ОСОБА_1 , але вони постійно сварились і проживали спільно не більше ніж по два місяці поспіль. Вказувала, що до шлюбу з позивачкою у покійного була ще одна жінка і взагалі він мав багато різних жінок. Зазначала, що після розлучення ОСОБА_7 більше не проживав з позивачкою, оскільки позивачка все винесла з його квартири, навіть люстру зняла зі стелі.

Свідок ОСОБА_13 надав свої свідчення, що він дружив з померлим ОСОБА_7 з дитинства. Однак точно він не пам`ятає з якого часу він почав проживати з позивачкою ОСОБА_1 . Засвідчив, що померлий при житті працював водієм, завжди мав гроші. Вказував, що він час від часу вживав алкоголь. Свідок зазначав, що він не помітив зробленого ремонту в квартирі яка належала померлому. Додав, що ОСОБА_7 , дійсно мав дуже багато різних жінок, час від час з різними жінками проживав.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Петренко А. С. в судовому засіданні, призначеному на 10.04.2025, позов підтримували в повному обсязі. Просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 разом з адвокатом Осадчою К. О., яка також представляє інтереси відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, призначеному на 10.04.2025, позов не визнавали. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора в судові засідання свого представника до суду не направляли. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, у зв`язку з великою завантаженістю працівників нотаріальної контори.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_15 , яка була матір`ю ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та Свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 .

24.01.2013 ОСОБА_7 звернувся до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_15 .

Державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на наступне майно: Житловий будинок АДРЕСА_3 розташована за адресою Київська область, Броварський район, село Красилівка, провулок Вишневий; Земельну ділянки 4 (чотири), площею 0,25га, яка розташована за адресою АДРЕСА_4

Також ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , належала квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої є її син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину за законом, але не оформив своїх спадкових прав.

22.07.2013 на ім`я ОСОБА_7 було зареєстровано автомобіль «Renault Trafic», що підтверджується листом Головного сервісного центру МВС.

08.07.2016 ОСОБА_7 та ОСОБА_16 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_4 .

22.09.2018 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_5 .

13.12.2018 ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_17 . Договір оренди квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов якого ОСОБА_7 передає, а ОСОБА_17 приймає в оренду зазначену вище квартиру.

01.10.2021 ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_18 . Договір оренди квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до умов якого предметом Договору є здача в оренду на платній основі зазначеної вище квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_6 .

13.03.2024 Начальником ЖЕД-305 було складено Акт на підтвердження факту проживання з 2019 по 2021 рік громадянина ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

17.02.2025 Старостою села Красилівка, було складено Акт обстеження житлових умов, відповідно до якого зазначено, що за адресою: АДРЕСА_5 , проживав ОСОБА_7 з грудня 2018 року по 15 січня 2024 року, до моменту смерті, який йому належав на підставці свідоцтва про право на спадщину за законом.

На підтвердження факту проведення ремонту в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивачкою надано наступні документи:

- Договір про надання споживчого кредиту № 188/12-9847/01 від 01.03.2012 укладеного між Кредитна спілка «Сімейна позика» та ОСОБА_1 на суму кредиту в розмірі 10000,00грн з цільовим призначенням: ремонт квартири. До договору надано копії квитанцій на погашення кредиту;

- Договір про надання споживчого кредиту № 938/14/11553/02 від 19.12.2014 укладеного між Кредитна спілка «Сімейна позика» та ОСОБА_1 на суму кредиту в розмірі 15000,00грн.

- Кредитний Договір № Р.51.797.70186 від 11.05.2016 укладеного ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 на суму кредиту в розмірі 365000,00грн. До договору надано копії квитанцій на погашення кредиту;

- Довідку з АТ «ОТП Банк», з якої вбачається ОСОБА_1 погашена заборгованість за кредитним Договором № від 20.02.2012 на суму 11543,00грн та кредитним Договором № від 12.11.2013 на суму 17520,00грн.

Також позивачкою на підтвердження спільного проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , та на підтвердження проведення ремонтних робіт та утримання спірної квартири, надані до суду товарні чеки на покупку будівельних матеріалів, Договір купівлі-продажу від 12.11.2012 на покупку варильної поверхні «Hotpoin-Ariston», фотокартки з відпочинку та квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Також до суду зі сторони відповідачів надані фотокартки квартири, як на підтвердження того, що позивачка, після смерті ОСОБА_7 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , винесла частину меблів, техніки та пошкодила стіни.

Після смерті ОСОБА_7 , державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори була зведена спадкова справа № 204/2024.

ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Також до державного нотаріуса звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори видані Свідоцтва про право на спадщину за законом двоюрідним братам померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та двоюрідній сестрі ОСОБА_3 на спадщину, яка складається з: Земельної ділянки 4 (чотири), площею 0,15га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, село Красилівка, провулок Вишневий, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину; Квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_15 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину за законом, але не оформив своїх спадкових прав; Житлового будинку АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину; Земельної ділянки 4 (чотири), площею 0,25га, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як регламентовано положеннями ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Стаття 1264 ЦК України передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Установлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має значення для захисту матеріальних інтересів позивачки, в тому числі права на спадкування.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Зокрема, згідно із пункту 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99, яким передбачається, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити спільне проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя.

Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже суд установив, що ОСОБА_7 у 2012 році прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері, але не оформив своїх спадкових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того суд установив, що в 2013 році на ім`я ОСОБА_7 було зареєстровано автомобіль «Renault Trafic».

Вищевказане майно було набуто ОСОБА_7 до реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 .

Посилання позивачки, як на доказ сумісного проживання з ОСОБА_7 , подання в 2007 році до органів РАЦСу спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про реєстрації шлюбу, суд не бере до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки стороною позивача не надано до суду підтверджуючих доказів існування такої заяви.

З клопотанням про витребування від Відділу реєстрації актів цивільного стану заяви на проведення реєстрації шлюбу, сторона позивача до суду не зверталась.

Не заслуговують також на увагу доводи позивачки про те, що згідно Акту начальника ЖЕД-305, ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки цей Акт спростовується Актом складеним Старостою села Красилівка, відповідно до якого ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_5 з грудня 2018 року по 15 січня 2024 року, до моменту смерті. Також Акт начальника ЖЕД-305 спростовується показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які засвідчували, що ОСОБА_7 не проживав з ОСОБА_1 після розірванню шлюбу та мав вже відносини з іншими жінками, а свою квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , здавав в оренду.

Крім того, суд критично ставиться до наданих позивачкою кредитних Договорів, як на підтвердження факту спільного ведення господарства та проведення ремонту в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому.

Оскільки зі змісту кредитних договорів, які були укладені між позивачкою та банківськими, фінансовими установами в період з 2012 по 2016 роки, не можливо встановити, що кредитні кошти були використані позивачкою саме на проведення ремонту в квартирі, яка належала ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . А не в квартирі місця проживання позивачки, за адресою: АДРЕСА_2 .

Також суд не бере до уваги в якості доказів чеки з магазинів на придбання будівельних/господарчих товарів (шурупів, розеток, шлангів, плитки, світильників, тощо) та Договір купівлі-продажу варильної поверхні «Hotpoin-Ariston», оскільки належних та допустимих доказів, що вони були встановлені в квартирі, яка належала ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.

Крім того, суд критично ставиться до наданих позивачкою квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, які надавались ПрАТ «Київводоконал», ПАТ «Київенерго», КП «Київтеплоенерго», ЖБК «Річковик-4», ПрАТ ДТЕК «Київські електромережі», ПАТ «Укртелеком» за квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки із вказаних квитанцій не можливо встановити, що позивачка сплачувала за комунальні послуги саме як дружина ОСОБА_7 , а не як близька його подруга чи за дорученням ОСОБА_7 . Наявність прізвища та підпису позивачки на квитанціях, не підтверджує достеменного факту спільного сумісного проживання як подружжя. Крім того суд оцінює критично проставлений власноручно позивачкою підпис на квитанціях, оскільки, встановити, що це дійсно відбулося в період оплати є не можливим.

Посилання сторони позивача, як на докази сумісного проживання - показання свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також на спільні фотографії, не можуть бути переконливими доказами на підтвердження сумісного проживання як подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , оскільки вони не доводять факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Дані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року (справа №466/3769/16), згідно з якою показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Крім того, в постанові Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року (справа № 588/350/15) роз`яснено, що спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже в справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сім`ю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 по 08.07.2016 та з січня 2019 року по березень 2021 року.

Таким чином з урахуванням повно та всебічно з`ясованих обставин справи та зібраних у справі доказів, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем вимог про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у період з 01.01.2004 по 08.07.2016 та з січня 2019 року по березень 2021 року. І як наслідок відсутні законні підстави для задоволення позову в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 автомобіля «Renault Trafic» та квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Виділення автомобіля Renault Trafic» у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та стягнення з них на користь ОСОБА_1 грошової компенсацію за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля в розмірі 157875,00грн. Визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Отже, ураховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання, визнання права спільної сумісної та поділ майна не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та сімейного законодавства України, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статті 4, 15, 16 ЦК України, статтями 3, 21, 60, 74 Сімейного Кодексу України, 7, 64, 150, 156, 391, 396 ЖК України статтями 2, 4,2, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна - відмовити повністю.

Судовий збір покладається на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_8 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код: НОМЕР_9 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_8 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код: НОМЕР_10 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_9 .

Третя особа: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, місце знаходження за адресою: м. Київ, вул. Закревського, буд. 47, .

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2025.

Суддя В. В. Бабко