Справа № 283/834/25
Провадження №2-о/283/49/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю заявника та заінтересованої особи, розглянувши y відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

Заявниця звернулася із вказаною заявою до суду, якою просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , зокрема, визначити заходи тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2017 року зустрічалась з ОСОБА_2 , однак разом не проживали та спільного господарства не вели. ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця народила сина, в актовому записі про народження якого відомості батька зазначені на підставі ст. 135 СК України. Заявниця не підтримує ніяких відносин з ОСОБА_2 , однак він з 2024 року постійно переслідує її та батьків заявниці, погрожує фізичною розправою, порушує спокій, стукаючи у двері квартири, де вони проживають, телефонує у пізній час, намагається викрасти сина заявниці.

З приводу протиправних дій ОСОБА_2 заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак застосовані до нього заходи не принесли позитивного результату, у зв`язку з чим заявниця просить встановити обмежувальний припис.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 10.04.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд на 14 годину 11.04.2025; за клопотанням заінтересованої особи судове засідання відкладено на 15 годину 30 хвилин 16.04.2025.

Позиція заявника

У судовому засіданні заявниця підтримала вимоги заяви. Пояснила, що з 2017 року по 2021 рік зустрічалась із ОСОБА_2 , мала плани будувати з ним сім`ю. В цей час він перебував на військовій службі. Разом не жили, спільного господарства не вели, тому не може назвати його співмешканцем. Потім завагітніла. В цей час дізналась про зраду ОСОБА_2 , тому відносини припинила. Після народження сина, у 2023 році ОСОБА_2 знову почав проявляти до неї увагу. Але з 2024 року почав поводити себе агресивно, погрожувати, переслідувати. Через поведінку ОСОБА_2 чотири рази зверталась до поліції на лінію 102, але ніяких результатів не було. І лише після скарги на МВС, після п`ятого звернення до поліції на ОСОБА_2 склали протокол за насильство за ознакою статі, сказали, що докази треба всі подавати в суд, але на засідання по розгляду протоколу її не викликали і справу закрили за відсутністю доказів. Також зверталася на гарячу лінію як потерпіла від домашнього насильства. Правоохоронні органи проводили з ОСОБА_2 бесіди, але вони виявились недієвими. Все це призвело до того, що ОСОБА_2 , намагаючись відібрати дитину у батька заявниці, завдав йому удари по обличчю та вибив палець на руці. Батько пройшов судмедогляд та звернувся до поліції. Дитина через це сильно злякалась, довелося звертатися до лікаря, який встановив діагноз - гостра реакція на стрес та призначив лікування, рекомендував звернутися до психолога. На запитання суду заявниця підтвердила, що у 2023 році надавала можливість ОСОБА_2 бачитись із малолітнім сином, але через те, що той надав сину шеврони із рашистською та нацистською символіками, заборонену їжу, від якої дитині стало погано, а також намагався викрасти хлопчика, вона припинила побачення заінтересованої особи із дитиною.

Позиція заінтересованої особи

У судовому засіданні заінтересована особа заперечив обставини, викладені у заяві та повідомлені заявницею у судовому засіданні. Зазначив, що з 2017 року зустрічався із заявницею. Коли заявниця була на 5 місяці вагітності, вона виявила у його телефоні переписку з іншою жінкою, тому за пропозицією заявниці вони продовжували спілкування виключно шляхом переписки в телефоні. Після народження сина він декілька разів приходив його побачити. Коли розпочалася війна, то він майже рік не був вдома, але намагався допомагати матеріально, спілкуватись. Повний розрив відносин між ним та заявницею відбувся взимку 2023 року. Він не заперечує, що перший час намагався повернути відносини, але це все відбувалось у телефонному режимі, максим 4 телефонні розмови. Він заявницю не переслідує, бо наразі вона його як жінка не цікавить. Після припинення відносин, у телефонному режимі він домовився із заявницею, що їхнє спілкування зводитиметься виключно щодо життя дитини. Після того, як він звільнився з військової служби за станом здоров`я, у нього з`явилось багато вільного часу, який він хотів проводити з сином. В зимовий період заявниця давала йому дитину на 1-2 годину для прогулянки на вулиці. Коли потепліло, то він став проводити із сином пів дня. Дитину виводили до дверей, він її забирав, проводив час і повертав до під`їзду або до дверей квартири. За цей час між ним та сином склались дуже добрі відносини, дитина прив`язалась до нього. Це почало викликати ревність у заявниці та її батьків. Проблеми почались тоді, коли син пішов до дитячого садка і він, як батько, міг бачитись із сином після денного сну дитини і до вечері. Він почав вимагати більшого часу побачення з дитиною, в тому числі і на вихідних. В кінці літа 2024 року заявниця перестала давати йому бачитись із дитиною. Заявниця та її батьки всіляко намагались робити так, щоб він не зустрічався з сином. Саме через це він декілька разів ходив до місця проживання заявниці, а потім і до місця її роботи, щоб мирно вирішити питання побачення із сином. Але заявниця та її батьки завжди влаштовували показово конфлікт, кричали, щоб привернути увагу сусідів чи перехожих, що нібито заінтересована особа чинить якісь протиправні дії. Коли він не бачив дитину декілька місяців, він пішов до місця проживання заявниці, щоб попросити побачитись із дитиною. Натомість вона викликала поліцію та почала казати, що дитина не від нього. В той день, коли на нього склали протокол за насильство, розмову із заявницею він записував на диктофон, потім у судовому засіданні надав запис, який засвідчив, що ніякого насильства він не вчиняв. Справу в суді закрили. Після цих подій він звернувся до суду із позовом до заявниці про встановлення батьківства. Після подання позову до місця проживання заявниці більше не ходив. Щоб бачитись із дитиною ходив до дитячого садочка і мав можливість бачити сина, коли дідусь чи бабуся забирають хлопчика додому. Одного разу він прийшов, щоб побачити дитину, але батько заявниці вивів дитину через «чорний» хід і відразу повіз на велосипеді. Заінтересована особа поїхав до місця проживання заявниці. Біля будинку взяв сина на руки. В цей час батько заявниці почав кричати, щоб він віддав дитину і вдарив заінтересовану особу двічі в обличчя та почав тягнути дитину за одяг. ОСОБА_2 автоматично відмахнувся, долонею руки вдарив батька заявниці по носу. Потім сам вимагав викликати поліцію, щоб все це зафіксували, бо сусідка заявниці бачила, як батько перший вдарив його в обличчя.

Встановлені судом обставини

Згідно з довідкою Малинської міської ради № 472 від 13.03.2025, заявниця проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з малолітнім сином та батьками (а.с.6).

Свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про народження стверджується, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.5,6).

25.09.2024 заявниця подавала до ВП №1 Коростенського РУП скаргу на дії ОСОБА_2 , в якій вказувала, що колишній співмешканець та батько дитини, який офіційно не вказаний батьком, ОСОБА_2 , систематично погрожує заявниці та її родині, переслідує її та її близьких, телефонує о пізній годині, ставить перед фактом, що має право бачитись з дитиною скільки захоче (а.с. 9).

Листом від 17.10.2024 начальник ВП №1 Коростенського РУП повідомив заявницю, що її звернення зареєстроване, розглянуте та під час розгляду матеріалів встановлено, що ознаки кримінального правопорушення відсутні; з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду, роз`яснено норми відповідальності за правопорушення (а.с. 8).

Листом від 31.10.2024 начальник ВП №1 Коростенського РУП повідомив заявницю, що на її звернення від 25.09.2024 за ЄО № 4956 їй надано відповідь; звернення від 22.10.2024 за № 5392 перебуває на виконанні у працівників поліції та буде розглянуте відповідно до законодавства; за фактом звернення від 27.10.2024 за № 5476 відносно ОСОБА_2 складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та направлено до суду (а.с. 7).

Листом від 05.12.2024 начальник ВП №1 Коростенського РУП повідомив заявницю, що за фактами, викладеними у зверненні на урядовий контактний центр Національної поліції України від 22.10.2024 за ЄО № 5424, проведено перевірку, під час якої можливих порушень чинного законодавства в діях працівників ВП №1 Коростенського РУП виявлено не було (а.с. 12).

Заявниці на період з 11 по 14.03.2025 видавався листок непрацездатності для догляду за хворою дитиною, якій 11.03.2025 було встановлено діагнози: відчуття тривоги, нервування, напруження; гостра реакція на стрес (а.с. 16, 17).

Актом судово-медичного обстеження № 87 від 12.03.2025 встановлено, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає: АДРЕСА_1 , наявні тілесні ушкодження у вигляді: синця та подряпин (ссадин) обличчя, ушкодження зв`язок правої кисті, які по своїй категорії відносяться до легких тілесних ушкоджень, могли виникнути від дії тупих предметів, можливо за обставин та в термін вказаних потерпілим (10.03.2025 близько 16-20 в під`їзді будинку знайомий наносив удари руками по обличчю, вивернув палець); потерпілому було спричинено 3-4 травмуючих дії (а.с. 18).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не є її чоловіком (колишнім чоловіком), співмешканцем (колишнім співмешканцем), вона ніколи з ним спільно не проживала та спільного господарства не вела; у судовому засіданні підтвердила ці обставини, зазначивши, що зустрічалась із ОСОБА_2 з 2017 року по 2021 рік, планувала створити з ним одну сім`ю.

Таким чином, заявниця не обґрунтувала перед судом на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які ж дії вчинялися відносно неї та членів її сім`ї, які б можна було віднести до домашнього насильства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 05 червня 2020 у справі №752/5633/19.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

В даному випадку, Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

Заявниця посилається на те, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправних дій ОСОБА_2 та відносно нього був складений один протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначена обставина підтверджена листами ВП №1 Коростенського РУП. В той же час жодних доказів щодо результатів розгляду вказаного протоколу заявниця не надала та питання про їх витребування перед судом не ставила.

Суд, перевіривши дані в Єдиному державному реєстрі судових рішень, встановив, що в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала справа про притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з протоколом ВАД № 110227 від 27.10.2024, 27 жовтня 2024 року о 12 годині 29 хвилин ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство у сім`ї відносно ОСОБА_1 , з якою має спільну дитину, а саме: стукав у двері квартири.

У постанові від 08.11.2024 суд зазначив, що сам по собі стук у двері не формує собою домашнє насильство та міг утворити склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли саме це було спрямовано на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Обставини, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_1 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю. Провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Як на підставу видачу обмежувального припису заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 заподіяв тілесні ушкодження її батьку, що підтверджується актом судово-медичного обстеження.

З вказаною позицією суд не може погодитись в повній мірі, оскільки актом підтверджено наявність у ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, однак при яких обставинах вони були заподіяні, доказів суду не надано та не ставилось питання про їх витребування. Заявниця не залучила свого батька для участі у справі ні як заінтересовану особу, ні як свідка.

Не є належними доказами і листок непрацездатності та медична документація щодо стану здоров`я дитини, оскільки жодним чином не доводять обставин, на які посилається заявниця щодо ОСОБА_2 як кривдника.

Натомість під час судового розгляду встановлено, що між заявницею та ОСОБА_2 наявний спір щодо участі ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною заявниці.

Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин вказує на те, що заявником не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що вона є постраждалою від домашнього насильства, а ОСОБА_2 є кривдником у розумінні вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зазначена обставина позбавляє суд можливості оцінити ризики вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків такого вчинення, що надавало б правові підстави для видачі обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав або покладення на обов`язків на заінтересовану особу, які заявниця просить вжити.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Розподіл судових витрат

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.3-5,10-13,89,263-266,268,350-1-350-8 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. М. Хомич