Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/18919/18

провадження № 2/755/264/25

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 29.06.2016 року у розмірі 80 437,68грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «Альфа-Бак», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та відповідачем по справі ОСОБА_1 29.06.2016 року було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування відповідачем пропозиції Банку, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 33 300,00 грн., а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах визначених Договором повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.

Позивач виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на 21.11.2018року становить 80 437,68грн., з яких: 53 230,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23273,74 грн. - заборгованість по простроченому тілу кредиту, 871,64 грн. - відсотки за тілом кредиту, 3 061,36 грн. - неустойка, що є предметом позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та постановлено проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року зупинено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва та набрання законної сили судового рішення у цивільної справи № 755/19787/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, яка перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва; та до розгляду та набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 761/32819/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання угоди неукладеної, та такою, що не набула чинності, визнання такими, що не відбулися кредитні відносини за кредитним договором, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в порядку статті 33 ЦПК України 14 квітня 2025 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галагана В.І.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025року прийнято справу до свого провадження та відновлено провадження у справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого проти позову заперечив в повному обсязі, пояснив, що 29.06.2016 року відповідач отримав АТ «Альфа-Банк» кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до червня 2018 року, в банківському конверті до якої вкладено Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. З моменту отримання кредитної картки відповідач не активував зазначеної картки, не користувався нею, не відкривав запечатаного конверту, в якому був виданий банком пін-код до цієї картки та відповідачу не надавалась сума кредиту. 13.05.2018 року з вини банку без згоди відповідача та без його волевиявлення з кредитної картки були перераховані кошти і банк не вжив жодних заходів, щоб запобігти цьому незаконному втручанню до банківського рахунку відповідача. 13.05.2018 року відповідач зателефонував в поліцію та розповів про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Відомості за зверненням відповідача внесені до ЄРДР № 0005435 та на даний час проводиться досудове слідство. Крім того 13.05.2018 року відповідач поінформував банк про ситуацію неконтрольованих банківських операцій по його рахунку та з вимогою блокування карток. Однак банком жодного реагування на звернення відповідача не здійснено. (а.с. 81-89)

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Судом встановлено, що 29.06.2016 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 на підставі Анкети-заяви було укладено/акцептовано Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування відповідачем пропозиції Банку, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 33 300,00 грн., а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах визначених Договором повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. (а.с. 4-17)

13.05.2018 року з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 через інтернет-сервіс «My Alfa-Bank» були спині кредитні кошти на суму 66 566,00 грн., що підтверджено меморіальними ордерами та інформацією про заяву та вказані обставини підтверджено сторонами спірних правовідносин. (а.с. 48-58)

13.05.2018 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР № 0005435 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про те, що 13.05.2018 року невстановлена слідством особа приблизно об 11.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом під приводом отримання допомоги, заволоділа грошима в сумі 69 000,00 грн., шляхи зняття їх з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_1 (а.с. 59)

На чисельні звернення ОСОБА_1 АТ «Альфа-Банк» повідомлено про здійснення операцій із картковим рахунком відповідача у відповідності до умов підписаного Договору та згідно із тарифами АТ «Альфа-Банк», а також вказано на необхідність погашення заборгованості. (а.с. 60-67)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 755/19787/18 зупиненопровадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди до прийняття та вступу в законну силу вироку, що буде прийнято в рамках кримінального провадження №11-п/803/582/20 справа №210/1853/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в скоєнні ряду злочинів передбачених ч.2,3,5 .ст. 185; ч.1 ст. 361; ч. 2 ст. 209 КК України, що перебуває в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України

від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду

від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року

у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16,

від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року

у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 та інших.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Як убачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, посилається на те, що 13.05.2018 року він виявив, що з його карткового рахунку, відкритого в ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», шахрайськими діями викрадено грошові кошти в сумі 66 566,00 грн. Отримавши витяг з ЄДРДР, він одразу звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій та з проханням не нараховувати відсотки на викрадену суму з його карткового рахунку суму коштів, однак листами отримав від Банку відмову у задоволенні таких заяв та звернень.

Разом з тим, Банком не було доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, знімати кредитні кошти. Будь-яких заперечень щодо доводів відповідача Банк не висловив.

При цьому, саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Зважаючи на те, що ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку «My Alfa-Bank», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 13.05.2018 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, які відповідач не отримував.

Оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на перерахування коштів 13.05.2018 року у зазначеному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами, пеня також не підлягають стягненню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставним та необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 525, 526, 530, 536, 549, 598, 599, 610, 611, 624, 625, 629, 1049, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 квітня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган