провадження № 22-ц/824/5328/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» поданою генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у якому просила суд:

стягнути з відповідача на користь позивачки втрати від інфляції - 8 787,44 грн; 3% річних - 4 536,91 грн; витрати на правничу допомогу - 3 500,00 грн; судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» допустило неналежне виконання зобов`язань за договором №61Р/01/2022 від 22 січня 2022 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», який був укладений між сторонами.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року у справі №756/4902/23 стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 кошти за вищевказаним договором та додатковою угодою у сумі 118 847,41 грн. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2024 року рішення першої інстанції залишено без змін. Таким чином рішення суду першої інстанції набрало законної сили 27 червня 2024 року.

Позивача вказує, що лише 17 липня 2024 року ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» сплатило позивачу кошти у сумі 118 847,41 грн.

Зважаючи на умови договору №61Р/01/2022 від 22 січня 2022 року, які передбачають відповідальність сторін за невиконання зобов`язання, у позивачки виникло право стягнути з відповідача з моменту невиконання відповідачем основного зобов`язання втрати від інфляції та 3% річних за період з 14 березня 2023 року по 17 липня 2024 року.

За розрахунком суми позовних вимог, за період з 14 березня 2023 року по 17 липня 2024 року розмір витрат від інфляції складає 8 787,44 грн, 3% річних - 4 536,91 грн, а всього 13 324,35 грн.

У письмових поясненнях від 24 жовтня 2024 року керівник ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» - Зукін В.Д. зазначив, що 27 лютого 2023 року ТОВ «Лелека» отримало від позивача заяву про повернення коштів. А тому датою повернення коштів мало бути 07 березня 2023 року. Однак, уже 14 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом у справі №756/4902/23. У зв`язку з цим, вважає, що періодом інфляційних витрат та 3% річних є 07 березня - 14 квітня 2023 року та відповідно, втрати від інфляції - 1 661,10 грн, а 3% річних - 354,97 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 втрати від інфляції у сумі 8 787,44 грн, 3% річних у сумі 4 536,91 грн, частину витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, директор ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» - Зукін Валерій Дмитрійович 10 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення яким зменшити розмір стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме: 354,97 грн - 3% річних; 1661,10 грн - інфляційних втрат.

Підтримавши доводи письмових пояснень, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» поданою генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язання, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

12 березня 2025 року ОСОБА_1 подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 січня 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 укладено Договір №61Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Люкс». За умовами договору медичний заклад зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, яку позивачка зобов`язалася прийняти і сплатити послуги на умовах договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року у справі №756/4902/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 червня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 110 740,00 грн, з яких: 95 140,00 грн - платіж сплачений за договором №61Р/01/2022 від 22 січня 2022 року; 15 600,00 грн - платіж сплачений за Додаткову угоду №1 від 10 лютого 2022 року. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1107,41 грн.

Таким чином рішення суду першої інстанції набрало законної сили 27 червня 2024 року.

ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» виконало судове рішення №756/4902/23 у добровільному порядку 17 липня 2024 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №UNQ1T344A1HSFUI1 від 30 липня 2024 року.

Згідно п. 9.1. Договору №61Р/01/2022 від 22 січня 2022 року, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами цього Договору.

Згідно з п. 10.1 вказаний договір може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. Протягом 5 робочих днів з моменту розірвання/ припинення Договору пацієнту (позивачці) повертається сплачена за Договором сума.

Позивач 20 лютого 2023 року звернулася до відповідача із письмовою заявою, в якій ставила вимоги про повернення сплачених грошових коштів у розмірі 112 540,00 грн.

Письмову заяву ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» отримало засобами поштового зв`язку 27 лютого 2023 року.

На підставі вищевказаних пунктів Договір №61Р/01/2022 від 22 січня 2022 року вважається розірваним/ припиненим з 07 березня 2023 року, а строк виконання грошового зобов`язання у відповідача на користь позивача виникає з 14 березня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився із доводами позивача, що факт неналежного виконання відповідачем умов Договору підтверджується судовими рішеннями у справі №756/4902/23, а тому вважав можливим стягнути з відповідача на користь позивача за період з 14 березня 2023 року по 17 липня 2024 року інфляційні втрати у сумі 8 787,44 грн та 3% річних у сумі 4 536,91 грн.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У цій справі ОСОБА_1 20 лютого 2023 року надіслала вимогу до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів за договором, яка отримана представником відповідача 27 лютого 2023 року.

Згідно з п. 10.1 укладеного між сторонами договору, на який посилається апелянт, договір може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта, за умови письмового повідомлення медичного закладу, шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу, із зазначенням причин розірвання договору. В цьому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги. У разі розірвання Договору до закінчення його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти ) робочих днів з моменту розірвання/ припинення Договору повертається сплачена за даним Договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У пункті 9.3 Договору, сторони обумовили, що не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і ще перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором.

Тобто, умови укладеного між сторонами договору чітко передбачають момент, з якого у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виникає обов`язок повернути сплачену за даним Договором суму вартості медичної допомоги, і звернення позивачки до суду з позовом не є обставиною, яка унеможливлює/ припиняє/ відтерміновує виконання такого обов`язку.

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачці сплачених за договором коштів починаючи з 14 березня 2023 року.

Оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми вартості медичної послуги виконав лише 17 липня 2024 року, таке несвоєчасне виконання є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України саме за період визначений позивачкою.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних у відповідному розмірі саме за період з 14 березня 2023 року по 17 липня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» подану генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова