Єдиний унікальний номер судової справи: 487/1503/25
Провадження № 22-ц/812/725/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

21 квітня 2025 року м. Миколаїв справа 487/1503/25

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року, постановлену суддею Скоринчук К.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

встановив:

12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 110 000 грн, у відшкодування збитків 500 грн, інфляційні втрати в сумі 746 169,88 грн і три проценти річних в сумі 138 188,79 грн, у відшкодування моральної шкоди 555 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з належних йому рахунків, які розміщені банківських установах, з метою інвестування коштів для участі в біржовій торгівлі, перерахував на належний ФОП ОСОБА_2 рахунок грошові кошти з призначенням платежу «за послуги» на загальну суму 1 110 000 грн.

Вказував, що жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідач не надав.

Посилаючись на порушення його прав як споживача, ОСОБА_1 просив стягнути вищевказані кошти.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Передаючи матеріали позовної заяви за підсудністю на розгляд Дарницького районного суду м. Києва, суддявиходив з того, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг, а тому дані правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Вказана справа повинна розглядатися за зареєстрованим місцем проживанням відповідача та підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначав, що суд дійшов передчасного висновку, що спірні правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Вказував, що фактично, в описаній ситуації мав місце реальний правочин. Такий правочин є укладеним з моменту передачі речі (сплати коштів) і не залежить від досягнення сторонами домовленості чи згоди, а права і обов`язки у сторін виникають від моменту сплати коштів.

Вказував, що не договірні відносини між споживачами та суб`єктом господарювання за обставин, викладених в позові, також передбачають застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі в аспекті заборони нечесної підприємницької практики та її правових наслідків. Обставини позову мали всі характерні ознаки споживчих правовідносин. На момент сплати спірних коштів, з урахуванням контексту ситуації та пояснень менеджера компанії «Траст Макворі Кепітал», він не мав сумнівів і правомірно розраховував на те, що відповідачем будуть надані фінансові (платіжні) послуги з перерахування цих коштів для поповнення рахунку позивача в цій брокерській компанії.

Крім того, зазначав, що вказавши в оскаржуваній ухвалі про те, що у спірних правовідносинах він не є споживачем послуг, суд першої інстанції фактично вдався до встановлення обставин, які мають значення для справи, які повинні встановлюватися під час ухвалення рішення по суті справи, а їх оцінка на предмет достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена. Посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на вимоги частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, зазначений в пункті 9 частини першої статті 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Частиною третьою статті 42 Конституції України зазначено, що «держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів».

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Звернувшись до Заводського районного суду м. Миколаєва за захистом прав споживача позивач посилався на те, що він з належних йому рахунків, які розміщені банківських установах, з метою інвестування коштів для участі в біржовій торгівлі, перерахував на належний ФОП ОСОБА_2 рахунок грошові кошти з призначенням платежу «за послуги» на загальну суму 1 100 000 грн. Вказував, що жодних домовленостей (угод, договорів, тощо), жодних послуг відповідач не надавав. Правочини з надання послуг між ним та відповідачем мали дефектний характер та зі сторони відповідача були здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача» позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва за захистом порушених прав.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

За загальним правилом (ст.27 ЦПК України) позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Таким чином, у спорах, що стосуються захисту прав споживачів діє альтернативна підсудність за вибором споживача.

Враховуючи, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про направлення справи на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

При цьому районний суд передчасно вдався до аналізу предмета спору та характеру правовідносин між сторонами на стадії визначення підсудності справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу від 17 березня 2025 року з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2025 року скасувати.

Справу №487/1503/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів направити для продовження розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 21 квітня 2025 року.