Провадження № 2/205/422/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення місця проживання дитини разом з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 грудня 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 23 грудня 2024 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій крім вимог про розірвання шлюбу ОСОБА_1 також заявлено вимоги про залишення місця проживання дитини разом з нею, але судовим збором ці вимоги позивачем сплачено не було.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року позов було повторно залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивач 06 січня 2025 року подала квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2020 року, від сумісного життя мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, втрати любові, поваги та довіри, а також через постійне фізичне і психологічне насильство з боку відповідача. З квітня 2024 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. На теперішній час спір про спільне сумісне майно подружжя відсутній. Відповідач участі у лікуванні, вихованні, оздоровленні сина не брав, заінтересованості не виказував. З метою збереження сталого укладу життя дитини, вважає за доцільне залишити місце проживання сина з нею. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін, залишити місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею. У своїй заяві до суду просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у своїй заяві до суду зазначив, що з 05 червня 2024 року він проходить військову службу за мобілізацією, просив справу розглядати у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2020 року, який було зареєстровано Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 25 (а.с. 4). Від сумісного життя мають малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, різність характерів, поглядів на життя, ведення спільного господарства, що призвело з часом до взаємного відчуження, втрати почуття любові, поваги та довіри. З квітня 2024 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо.

Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, спір щодо сумісно нажитого майна на теперішній час відсутній, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити без змін.

З приводу заявлених позивачем позовних вимог в частині залишення місця проживання малолітнього сина з позивачем, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно частин 1, 2, 4 статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Таким чином, наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. У залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами доводи позивачки про те, що між нею та відповідачем наявні суперечки щодо місця проживання спільного сина.

На необхідність доведення обставин наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини вказано і в правовій позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19.

В позовній заяві ОСОБА_1 висловлено аргументи з приводу необхідності залишення місця проживання дитини з нею, з огляду на її більшу обізнаність в особливостях догляду за дитиною, а також з метою непорушення звичних умов життя малолітнього сина, а також відсутність заінтересованості відповідача у лікуванні, вихованні, оздоровленні дитини.

Правовідносини щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, а також щодо вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, як вже зазначалось, урегульовані статями 160, 161 СК України, тоді як вирішення батьками питання щодо виховання дитини урегульовано ст. 157 СК України.

В контексті наведених позивачем аргументів в постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19 висловлена правова позиція, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору.

При цьому, судом враховується, що відповідач у своїй заяві не заперечував проти задоволення позовних вимог, що свідчить про відсутність спору в частини проживання малолітнього сина з позивачем.

Таким чином, під час судового розгляду судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про місце проживання малолітньої дитини, яка на час вирішення справи проживає за місцем проживання позивача, відповідач не створює перешкод у проживанні дитини з матір`ю.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог заявлених до відповідача в частині залишення місця проживання дитини з позивачем.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір на загальну суму 2 422 грн. 40 коп., (а.с. 1, 20), враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то з ОСОБА_2 підлягає стягенню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (1 позовна вимога немайнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 157, 141, 160, 161 СК України, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 14 лютого 2020 року Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 25, які мають малолітню дитину, розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) залишити без змін.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя