ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар:Пєшков В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про внесення змін до трудової книжки та стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства « Українські енергетичні машини» про внесення змін до трудової книжки та стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку.

Просила суд визнати датою звільнення ОСОБА_1 з посади провідного документознавця Акціонерного товариства «Укренергомашини» за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП 22.09.2022 року. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі №133 від 01.07.2022 року за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з звільнити «01.07.2022 року» на звільнити з «22.09.2022 року». Зобов`язати Акціонерне товариство «Укренергомашини» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінити запис №15 «01.07.2022 року звільнена за скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України» на « 22.09.2022 звільнена за скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України». Стягнути з АТ «Укренергомашини» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2021 по 01.07.2022 року та всі належні суми при звільненні, у тому числі і вихідну допомогу переббачену ст. 44 КЗпП україни. Стягнути з АТ «Укренергомашини» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 01.07.2022 року по день фактичного здійснення розрахунку. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим , що позивач працювала у ДП «Завод «Електроважмаш» з 01.06.2005 року на посаді інженера з підготовки кадрів (наказ №46 від 26.05.2005 року), з 01.09.2020 року на посаді провідного документознавця.

Наказами Фонду державного майна України №586 від 08.04.2021 року та №837 від 18.05.2021 ДП «Завод «Електроважмаш» перетворено в Акціонерне товариство «Завод «Електороважмаш».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 року №1005-р було прийнято рішення про погодження з пропозицією ФДМУ щодо реорганізації АТ «Завод «Електороважмаш» шляхом приєднання до АТ «Турбоатом». 01.12.2021 року наказом ФДМУ №2143 було затверджено Договір про приєднання між АТ «Українські енергетичні машини» та АТ «Завод «Електроважмаш» та затверджено відповідний передавальний акт.

Зокрема в договорі про приєднання передбачений повний перехід зобов`язань за трудовими правовідносинами від АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Укренергомашини».

Таким чином , з 01.12.2021 року дія трудового договору позивача була продовжена на посаді провідного документознавця в АТ «Укренергомашини», яке прийняло на себе всі права та обов`язки роботодавця які виникли на момент приєднання.

01.07.2022 року ОСОБА_1 була звільнена з підприємства АТ «Українські енергетичні машини» на підставі наказу №133 від 01.07.2022 року за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказу №133 від 01.07.2022 року про звільнення позивача передувало повідомлення про скорочення штатної одиниці провідного документознавця відділу по роботі з персоналом згідно з наказом генерального директора АТ «Укенергомашини» від 11.02.2022 року №89-к з яким позивач була ознайомлена 15.02.2022 року.

Згідно із текстом наказу від 11.02.2022 року №89-к штатна одиниця підлягала скороченню з 15.04.2022 року. Відповідно до п.2.2 вказаного наказу начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_2 було надано вказівку про вжиття заходів з подальшого працевлаштування працівника, що звільняється у зв`язку із скороченням штату. При незгоді із запропонованою роботою або відсутністю вакансій, звільнити в строки встановлені чинним трудовим законодавством.

Позивач зазначила, що з моменту повідомлення 15.04.2022 року по день звільнення 01.07.2022 року їй не було запропоновано іншу вакансію та позивачем не проведено розрахунок при звільненні. Вважає, що може бути звільнена за скороченням штату лише з 22.09.2022 року, тобто після досягнення дитиною 14 років. Окрім того , вказувала, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 04 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» про внесення змін до трудової книжки та стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку задовольнити частково.

Визнано датою звільнення ОСОБА_1 з посади провідного документознавця Акціонерного товариства «Укренергомашини» за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП 22.09.2022 року.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 , зазначені в наказі №133 від 01.07.2022 року за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з звільнити «01.07.2022 року» на звільнити з «22.09.2022 року».

Зобов`язано Акціонерне товариство «Укренергомашини» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінити запис №15 «01.07.2022 року звільнена за скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України» на «22.09.2022 звільнена за скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України».

Стягнуто з АТ «Укренергомашини» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 01.07.2022 року по 22.09.2022 року».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» судовий збір на користь держави 992,40 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .

Скаржник зазначає, що в АТ «Українські енергетичні машини» у зв`язку із скрутним фінансовим становищем, з метою збереження виробництва , за період з 24.02.2022 по 05.12.2023 року у Відповідача було звільнено за скороченням 682 працівника, а вже за період з 24.02.2022 року по цей час відбулося скорочення посади не тільки Позивачки, але й одночасно з цим посад ще 719 працівників підприємства .

Таким чином, Відповідач не порушував норми діючого трудового законодавства України щодо врахування кваліфікації Позивачки, її досвіду роботи та пропозиції їй іншої вакансій для працевлаштування (з огляду на їх повну відсутність).

Окрім того, як свідчать матеріали справи, а саме, додані до позовної заяви копії документів у вигляді свідоцтва про народження дитини позивач не є одинокою матір`ю, оскільки у її дитини є батько ОСОБА_3 .

Тобто, відсутня одна із умов, як того вимагає Пленум Верховного Суду (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів»), для визнання її одинокою матір`ю.

Одночасно з цим, Державна служба з питань праці, посилаючись на вищевказану постанову Верховного Суду, також надала офіційне роз`яснення, яке міститься на її сайті за посиланням https://dsp.gov.ua/faq/do-iakoho-viku-dytyny-odynoka-maty-maiepravo-na-dodatkovu-vidpustku/#:, щодо визначення поняття «одинока мати», відповідно до якого факт розлучення не надає автоматично статусу одинокої матері.

Посилаючись на вказані обставини , скаржник просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 березня 2024 року, та постановити нове про відмову в задовленні позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ДП «Завод «Електроважмаш» з 01.06.2005 року на посаді інженера з підготовки кадрів (наказ №46 від 26.05.2005 року), з 01.09.2020 року на посаді провідного документознавця.

Наказами Фонду державного майна України №586 від 08.04.2021 року та №837 від 18.05.2021 ДП «Завод «Електроважмаш» перетворено в Акціонерне товариство «Завод «Електороважмаш».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 року №1005-р було прийнято рішення про погодження з пропозицією ФДМУ щодо реорганізації АТ «Завод «Електороважмаш» шляхом приєднання до АТ «Турбоатом». 01.12.2021 року наказом ФДМУ №2143 було затверджено Договір про приєднання між АТ «Українські енергетичні машини» та АТ «Завод «Електроважмаш» та затверджено відповідний передавальний акт.

Зокрема в договорі про приєднання передбачений повний перехід зобов`язань за трудовими правовідносинами від АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Укренергомашини».

Таким чином , з 01.12.2021 року дія трудового договору позивача була продовжена на посаді провідного документознавця в АТ «Укренергомашини», яке прийняло на себе всі права та обов`язки роботодавця які виникли на момент приєднання.

01.07.2022 року ОСОБА_1 була звільнена з підприємства АТ «Українські енергетичні машини» на підставі наказу №133 від 01.07.2022 року за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Що відповідає записам №3-№ 15 у трудовій книжці позивача.

Згідно Наказу №133 від 01.07.2022 року про звільнення позивача передувало повідомлення про скорочення штатної одиниці провідного документознавця відділу по роботі з персоналом згідно з наказом генерального директора АТ «Укенергомашини» від 11.02.2022 року №89-к з яким позивач була ознайомлена 15.02.2022 року.

Згідно із текстом наказу від 11.02.2022 року №89-к штатна одиниця підлягала скороченню з 15.04.2022 року. Відповідно до п.2.2 вказаного наказу начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_2 було надано вказівку про вжиття заходів з подальшого працевлаштування працівника, що звільняється у зв`язку із скороченням штату. При незгоді із запропонованою роботою або відсутністю вакансій, звільнити в строки встановлені чинним трудовим законодавством.

З моменту повідомлення 15.04.2022 року по день звільнення 01.07.2022 року їй не було запропоновано іншу вакансію та позивачем не проведено розрахунок при звільненні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, доведено належними та допустимими доказами порушення роботодавцем порядку вивільнення .Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Таким чином, при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідно до роз`яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Наказом №133 від 01.07.2022 року позивача звільнено з посади провідного документознавця . Попередньо до відома позивача було доведено повідомлення про скорочення штатної одиниці провідного документознавця відділу по роботі з персоналом згідно з наказом генерального директора АТ «Укенергомашини» від 11.02.2022 року №89-к з яким позивач була ознайомлена 15.02.2022 року .

Проте з повідомлення вбачається, що відповідно до частини 3 статті 49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано наявну вакантну посаду.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на відсутність вакантних посад у зв`язку із скороченням штату , та як наслідок відсутність порушення з боку відповідача норм КЗпП при звільненні позивача , оскільки при пвідомленні про скорочення штату з яким позивач ознайомлена 15.02.2022 та до дня звільнення ОСОБА_4 із займаної посади , до відома останньої не було доведено інформації про відсутність вакантних посад.

У справі встановлено, що позивачка була працівником, на яку поширювалися гарантії, передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Наведеними вище нормами трудового законодавства покладено на роботодавця обов`язок працевлаштування одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю навіть у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

АТ «Укенергомашини» ні самостійно, ні за допомогою центру зайнятості населення не виконали обов`язку щодо працевлаштування позивача ОСОБА_1 на роботі ні у правонаступника, ні у будь-якого іншого роботодавця.

Суду не надано жодних доказів, що позивачці було запропоновано будь-яку роботу і вона від неї відмовилася.

Разом із тим, оскільки відповідачем не дотримано передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України гарантій відносно позивачки щодо її обов`язкового працевлаштування і не надано доказів про пропозицію їй будь-якої роботи та її відмову від запропонованої роботи, яка мала бути запропонована до або відразу ж після звільнення, то позов необхідно задовольнити частково та визнати датою звільнення позивача 22.09.2022 , змінити дату звільнення , зобовязати відповідача внести зміни в трудову книжку позивача та стягнути з товариства середній заробіток за період з 01.07.2022 по 01.09.2022.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що АТ «Українські енергетичні машини» своєчасно та належним чином повідомило позивача про наступне вивільнення, проте не запропонував ОСОБА_1 будь якої вакантної посади , що спростовує доводи апелянта.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку.

Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов