КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5213/2025 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/7442/24

18 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Ящук Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» Малиновської Анастасії Олександрівни на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бражник Н.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 07 червня 2024 року між товариством, як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики «Унікальний» № -3517765, за яким позикодавець надає позичальнику грошові кошти в позику на умовах строковості, зворотності, платності шляхом перерахування на рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу, а Позичальник зобов`язується повернути позику, в тому числі, вносити обов`язкові платежі, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором, у строки згідно графіку платежів.

Вказував на те, що договір між позивачем та відповідачем був укладений в електронному вигляді у порядку, визначеному Цивільним кодексом України та Законом України «Про електронну комерцію», шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства в мережі Інтернет за посиланням - https://e-groshi.com/ та підписання договору зі сторони відповідача електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «j61268» (смс-кодом).

Зі сторони позивача договір підписано кваліфікованим електронним підписом директора Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, який створено та використано відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги». Водночас, відповідач перед укладенням договору ознайомилась з паспортом споживчого кредиту та підписала його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «W28075», що підтверджується візуальною формою самого паспорту. Факт надіслання одноразового ідентифікатора (смс-коду) на номер телефону відповідача НОМЕР_1 , самостійно зазначеному нею у якості фінансового, підтверджується даними з реєстру відправлених позичальнику повідомлень. Витяг з реєстру смс-повідомлень, що був наданий позивачу оператором мобільного зв`язку, надається

Зазначає, що 07 червня 2024 року, в 00 годин 38 хвилин, грошові кошти у сумі 6 895,00 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень нуль копійок), тобто, сума позики за вирахуванням комісії за видачу, згідно з підпунктом 2.4.1. пункту 2.4 договору, були успішно зараховані за банківську картку відповідачки, доказом чого є довідка платіжної установи про успішність проведеної операції.

Вважав, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання позики своєчасно та у повному обсязі. У той же час, у вказану у договорі дату відповідачка не повернула позику та не виконала інші грошові зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла прострочена заборгованість.

З урахуванням викладеного, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у загальній сумі 21 308,00 грн. (двадцять одна тисяча триста вісім гривень нуль копійок), з якої: 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень нуль копійок) - сума позики; 1 890,00 грн. (тисяча вісімсот дев`яносто гривень нуль копійок) - проценти за користування позикою за період з 08 червня 2024 року по 06 липня 2024 року; 1 218,00 грн. (тисяча двісті вісімнадцять гривень нуль копійок) - комісія за використання позики за період з 07 червня 2024 року по 06 липня 2024 року відповідно до пункту 2.4.2. пункту 2.4. договору; 5 950,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень нуль копійок) - пеня за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.2. договору; 5 250,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок) - штраф від суми невиконаного зобов`язання за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.3. договору.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» заборгованість за договором позики від 07 червня 2024 року № -3517765 у розмірі 10108 (десять тисяч сто вісім) гривень, з яких борг по тілу кредиту 7000 грн, борг по відсоткам за правомірне користування коштами 1 890 грн, борг послуг- 1 218 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1423 (одна тисяча чотириста двадцять три гривні) гривні 16 коп.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду першої інстанції, 06 грудня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» Малиновська Анастасія Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у вигляді пені в розмірі 5 950,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок) та штрафу в розмірі 5 250,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у вигляді пені в розмірі 5 950,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок) та штрафу в розмірі 5 250,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції від 08.11.2024 по справі №361/7442/24 в оскаржуваній частині не відповідає нормам матеріального права.

Зазначає, що суд при вирішенні питання щодо стягнення штрафу та пені керувався пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. При цьому суд не врахував, що з огляду на положення частини третьої статті 1054 Цивільного кодексу України, яка визначає, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а тому норми Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальними нормами щодо споживчих кредитів, а отже до відносин за договорами про надання споживчого кредиту мають застосовуватися саме норми, визначені Законом України «Про споживче кредитування».

На підтвердження зазначеного вище надає роз`яснення Національного банку України №01.07/118 від 23.01.2024 року, в якому Національний банк України також дійшов висновку про те, що правовідносини, що стосуються укладення договорів позики, регулюються саме Законом України «Про споживче кредитування», а не Цивільним кодексом України.

Так, згідно з пунктом 11 частини третьої розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 року № 2120-IX розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування, у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

При цьому, Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22.11.2023 року №3498-IX, яким було внесено зміни, зокрема, до Закону України "Про споживче кредитування" в частині виключення пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення». Враховуючи вищевикладене, норма, що передбачала мораторій на нарахування неустойки була скасована, через що позивач мав право нараховувати неустойку (штраф, пеню) за договорами, укладеними з 24.01.2024 року.

З огляду на те, що договір позики між позивачем та відповідачем №-3517765 було укладено 07.06.2024 року, то, на переконання сторони позивача, після скасування мораторію на нарахування штрафних санкцій позикодавець (позивач у справі) має право на стягнення пені та штрафу за договором позики, укладеним з відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір позики «Унікальний» № -3517765.

Відповідно до п. 2.1. договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти в позику у сумі 7 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності шляхом перерахування на рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути позику, в тому числі вносити обов`язкові платежі, сплатити проценти та комісії, визначені цим договором, у строки згідно з графіком платежів.

Строк кредитування (строк позики) за цим договором складає 30 календарних днів, позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 06 липня 2024 року включно (пункт 2.2. договору).

Згідно з пунктом 2.3. договору, за користування позикою позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка складає 0.9% від суми позики. Нарахування процентів здійснюється одноразово на весь строк згідно п. 2.2. договору. День надання позики не враховується, день повернення позики враховується при нарахуванні процентів. База нарахування процентів - сума позики, що обліковується як заборгованість позичальника перед позикодавцем.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що позичальник сплачує наступні комісії, пов`язані з укладенням та обслуговуванням цього договору та видачею позики:

підпункт 2.4.1. одноразова комісія за видачу позики у розмірі 1,5 % від суми позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент перерахування позики шляхом її утримання позикодавцем із суми позики, та стягується за оформлення цього договору;

підпункт 2.4.2. комісія за використання позики складає 0,6 % та нараховується щоденно протягом дії цього договору із розрахунку кількості календарних днів у році на залишок суми позики, нарахування починається з першого дня користування сумою позики, день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника не враховується. Нарахування повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення позики в повному обсязі. День повернення позики враховується при нарахуванні комісії за використання. Комісія за використання нараховується за супроводження договору, надання цілодобової підтримки позичальнику з приводу виконання умов договору, технічної підтримки працездатності роботи особистого кабінету, обслуговування заборгованості (за наявності). Сплата комісії за використання позики за весь строк кредитування проводиться позичальником у кінцеву дату строку кредитування або у дату повного дострокового погашення суми позики за фактичний строк користування коштами. Сума нарахованої комісії за використання, що підлягає оплаті за весь строк кредитування, зазначена у Графіку платежів у кінцеву дату строку кредитування.

За порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно умов цього договору та чинного законодавства України. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.2. договору у разі прострочення строків сплати обов`язкових платежів за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення з першого дня прострочення.

Згідно з пунктом 5.3. договору у разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 1 (першого) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 2 (два) календарних дні, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 3 (третього) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 9 (дев`ять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 10 (десятого) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 19 (дев`ятнадцять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 20 (двадцятого) дня невиконання. Штраф включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним способом, смс-повідомленнями, надсилання поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати, пов`язані з захистом своїх прав позикодавцем.

Відповідно до витягу з реєстру смс-повідомлень, 07 червня 2024 року відповідач отримала від позивача одноразові ідентифікатори «W28075» та «j61268» для підписання договору.( а.с 45).

Із довідки, виданої ТОВ «Контрактовий дім» від 23 липня 2024 року, вих. №7/5418 вбачається, що 07 червня 2024 року о 00 годин 38 хвилин грошові кошти у сумі 6 895,00 грн. були успішно зараховані за банківську картку НОМЕР_2 . ( а.с. 46).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача кошти, проте належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Позивач належними доказами підтвердив, що позичальник ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» в частині неповернутої суми грошових коштів (позики) у розмірі 7 000 грн, відсотків за правомірне користування коштами за період з 08 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 890 грн; комісії за використання позики за період з 07 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 218 грн, тому позовні вимоги позивача в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню.

Відмовляючи у стягненні із відповідача на користь позивача пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.2. договору в розмірі 5 950,00 грн, а також штрафу від суми невиконаного зобов`язання за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.3. договору в розмірі 5 250,00 грн, суд першої інстанції свій висновок обгрунтовував тим, що на договір позики поширюється дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими передбачають, що позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми грошових коштів (позики) у розмірі 7 000 грн, відсотків за правомірне користування коштами за період з 08 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 890 грн; комісії за використання позики за період з 07 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 218 грн учасниками справи не оскаржується.

Доводи і вимоги апеляційної скарги позивача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні складової вимоги заборгованості щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.2. договору, а також штрафу від суми невиконаного зобов`язання за договором за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року відповідно до пункту 5.3. договору.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимоги апеляційної скарги позивача, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору позики від 07 червня 2024 року позикодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в позику зі строком кредитування 30 (тридцять) календарних днів, а позичальник зобов?язувалась повернути позику у повному обсязі у термін до 06 липня 2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом та платежів за супровідні послуги кредитодавця (комісія).

Строк дії договору визначений підпунктом 8.1. пункту 8 договору і становить 12 місяців з моменту отримання позики позикодавцем.

Договором визначено, зокрема, санкції, які застосовуються до позичальника за порушення строку виконання зобов`язання.

Щодо нарахування загальної суми пені, визначеної за умовами пункту 5.2. договору, сторони погодили її розмір - 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення з першого дня прострочення.

Крім нарахування пені, сторони у пункті 5.3. договору погодили штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 1 (першого) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 2 (два) календарних дні, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 3 (третього) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 9 (дев`ять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 10 (десятого) дня невиконання. У разі невиконання зобов`язань за цим договором щодо сплати обов`язкових платежів більш ніж 19 (дев`ятнадцять) календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу не пізніше 20 (двадцятого) дня невиконання. Штраф включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним способом, смс-повідомленнями, надсилання поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати, пов`язані з захистом своїх прав позикодавцем.

Тобто, у всіх випадках наявності прострочення позичальником сплати обов`язкових платежів за цим договором передбачено нарахування пені та штрафу.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

З установлених судом обставин справи вбачається, що відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором позики, а відтак, нараховуючи одночасно пеню та штраф згідно з п.п. 5.2., 5.3. договору за порушення позичальником строків виконання зобов`язання, позичальник просить застосувати до боржника(відповідача у справі) подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам частини 1 статті 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem - "двічі за одне і те саме не карають") має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

Щодо періоду нарахування суми штрафних санкцій (неустойки) з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на договір позики, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки за таке прострочення за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача про те, що до відносин за договорами про надання споживчого кредиту мають застосовуватися спеціальні норми, визначені Законом України «Про споживче кредитування», та з урахуванням внесених змін, зокрема, до Закону України "Про споживче кредитування" в частині виключення пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» щодо нарахування штрафних санкцій, позивач має право на стягнення пені та штрафу за договором позики №-3517765 від 07 червня 2024 року, укладеним з відповідачем, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту:"6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Також, згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України).

Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).

Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія судів апеляційного судупогоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні складової вимоги заборгованостіщодо стягнення неустойки за прострочення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов?язання за договором позики, розмір якої розраховано позивачем за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року, оскільки заявлена до стягнення у судовому порядку неустойка в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає списанню позикодавцем(позивачем у справі).

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення від 08 листопада 2024 року про відмову в задоволенні позову в цій частині вимог.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (штрафу, пені) змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом четвертим наступного змісту: «Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором відповідно до пункту 5.2. договору у розмірі 5 950,00 грн за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року та штрафу від суми невиконаного зобов`язання за договором відповідно до пункту 5.3. договору у розмірі 5 250,00 грн за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року залишити без задоволення».

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо щодо стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми грошових коштів (позики) у розмірі 7 000 грн, відсотків за правомірне користування коштами за період з 08 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 890 грн; комісії за використання позики за період з 07 червня 2024 року по 06 липня 2024 року - 1 218 грн учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Оскільки судове рішення змінено шляхом доповнення резолютивної частини оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» Малиновської Анастасії Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2024 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (штрафу, пені) змінити.

Доповнити резолютивну частину заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2024 року абзацом четвертим такого змісту. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення пені за прострочення строків сплати обов`язкових платежів за договором відповідно до пункту 5.2. договору у розмірі 5 950,00 грн за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року та штрафу від суми невиконаного зобов`язання за договором відповідно до пункту 5.3. договору у розмірі 5 250,00 грн за період з 07 липня 2024 року по 23 липня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: