ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3917/25 Справа № 215/1722/24 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 215/1722/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я. А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 06 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради.

Позов мотивований тим, що під час перебування у шлюбі, у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 08 лютого 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, що становить 172 603,98 грн. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості її станом здоровя, не піклується про її фізичний та духовний розиток, її розвитком та підготовкою до дорослого життя займається мати.

Позивачка разом із донькою проживають у батьків позивачки, позивач офіційно працює.

Також позивач зазначає що відповідач вчиняв відносно неї насилля в сім`ї, а також дрібне хуліганство, крім того позивачка визнана потерпілою у досудовому розслідуванні № 0000147 від 11 травня 2021 року, де ОСОБА_2 здійснив постріли по автомобілю в якому знаходилися позивач, її діти та батьки.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пахомова Д.М., посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення у справі про задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що починаючи з початку 2020 року позивач самостійно займається виконанням та матеріальним утриманням дочки сторін у справі. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості її станом здоров`я, не піклується про її фізичний, духовний розвиток та підготовкою до дорослого життя, всім цим займається виключно мати дитини - позивач у справі. При цьому відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини.

Апелянт звертає увагу на те, що з інформації, розміщеної на веб-порталі Судової влади України, у відношенні відповідача неодноразово розглядались справи про насилля в сім`ї та дрібного хуліганства. Крім того, позивачка визнана потерпілою у досудовому розслідуванні № 0000147 від 11 травня 2021 року, де ОСОБА_2 здійснив постріли по автомобілю в якому знаходилися позивач, її діти та батьки. Наголошує на тому, що відповідач протягом більше ніж три роки перебував під вартою, що свідчить про його негативну характеристику та кримінальну поведінку щодо своєї дитини та родини.

Зауважує на тому, що твердження відповідача про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною є неправдою та не підтвердженні належними та допустимими доказами у справі.

Суд першої інстанції не врахував, що «якнайкращі інтереси дитини» за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоовльнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 19 липня 2019 року сторони зареєстрували шлюб, в період якого у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11,12).

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16).

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року, зі ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дружини (а.с.17-18,19-20).

Згідно судового наказу від 13 березня 2020 року виданого Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , будинок належить батькам позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7,22,24-25).

Позивачка офіційно працевлаштована, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою (а.с.26, 29).

Згідно довідки № 397 від 22 січня 2024 року, ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я, в складі якої є діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

Згідно довідки № 08 від 19 лютого 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованкою Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 149 КМР, згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 , остання живе у неповній, малозабезпеченій сім`ї, батько матеріально не допомагає, вихованням доньки займається мати (а.с.27, 28).

17 липня 2023 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Згідно розрахунку ОСОБА_2 має заборгованість у ВП № НОМЕР_1 за період з лютого 2020 по січень 2024 у розмірі 172 603,98 грн. (а.с. 30).

Також на ОСОБА_2 , згідно постанов державного виконавця від 17 липня 2023 року, встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про арешт майна (а.с.32,33,34,35,36).

Згідно інформації сайту Судової влади, щодо ОСОБА_2 перебувають на розгляді в суді провадження про адміністративні і кримінальне правопорушення (а.с. 37-38).

Постановою слідчого СВ ВП № КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0000147 від 11 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, де зазначено що ОСОБА_2 здійснив не менше 3х пострілів по автомобілю в якому знаходилася позивачка, її діти та батьки (а.с.9-10). Дане провадження перебуває на розгляді суду (а.с.8).

Згідно листа АТ «КЗРК» № 53-02 від 15 вересня 2023 року, із заробітної плати ОСОБА_2 утримувалися аліменти на утримання дружини та доньки з 01 квітня 2020 року по 01 червня 2021 року (а.с.66).

Згідно висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 12 квітня 2024 року, спеціалісти служби поспілкувалися із ОСОБА_1 , яка пояснила що батько дитини матеріально дитину не забезпечує, життям дитини не цікавиться, представники виконкому не змогли поспілкуватися та обстежити умови проживання ОСОБА_2 оскільки останній знаходиться у ДУ «КУВП № 3» (а.с.70-71).

Відповідно акту обстеження умов проживання від 11 квітня 2024 року, квартира, де проживає позивач з донькою, перебуває у задовільному стані, у квартирі є всі необхідні меблі, у дитини є своя кімната, в квартирі маються продукти харчування (а.с.72).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні дитини, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що:

«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що:

«заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, позивач просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості її станом здоровя, не піклується про її фізичний та духовний розиток, має значну заборгованість по аліментам в розмірі 172 603,98 грн. Крім того позивач посилалась на те, що відповідач вчиняв відносно неї насилля в сім`ї, а також дрібне хуліганство, крім того позивачка визнана потерпілою у досудовому розслідуванні № 0000147 від 11 травня 2021 року, де ОСОБА_2 здійснив постріли по автомобілю в якому знаходилися позивач, її діти та батьки.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, при цьому зазначає, що бажає приймати участь у житті дочки. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Згідно висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 12.04.2024 р., спеціалісти служби поспілкувалися із ОСОБА_1 , яка пояснила що батько дитини матеріально дитину не забезпечує, життям дитини не цікавиться, представники виконкому не змогли поспілкуватися та обстежити умови проживання ОСОБА_2 оскільки останній знаходиться у ДУ «КУВП № 3», питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав покладено на розсуд суду. Цей висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, який не здійснює своїх батьківських обов`язків, в ньому не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. При цьому органом опіки і піклування не виявлено умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив зазначений висновок у сукупності з іншими доказам, що сам по собі він не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносного його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виконує батьківських обов`язків та має значну заборгованість по аліментм, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції не встановлено винної поведінки відповідача.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що наявність заборгованості по сплаті аліментів не зумовлена винною поведінкою відповідача, який протягом трьох років п`яти місяців знаходився під вартою.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що той факт, що позивачка визнана потерпілою у досудовому розслідуванні № 0000147 від 11 травня 2021 року, де ОСОБА_2 здійснив постріли по автомобілю в якому знаходилися позивач, її діти та батьки, не свідчить про наявність вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, оскільки у вказаному кримінальному проваденні попрілою особою визнано лише позивача у справі. Крім того відсутній вирок суду при визнання відповідача винуватим у вчиненні кримінального провадження відносно позивача у справі, або ж їх спільної дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що відповідач ОСОБА_2 здійснював заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків та вчиняв дії щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина, зокрема відсутні докази, що він звертався до правоохоронних органів із заявою про перешкоджання здійснення батьківських прав та обов`язків щодо сина, а також не звернувся до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дочки. Разом з тим, як зазначалось вище, відповідач у справі протягом трьох років п`яти місяців знаходився під вартою.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 11 березня 2025 року був призваний на військову службу під час мобілізації, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції у рішенні не зазначив про необхідність змінити ставлення батька до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути змінено та доповнено його резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року- змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: