ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/11260/23

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/179/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група

Оберіг

відповідач: ОСОБА_1

третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Лібстера А.С. від 24 вересня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, третя особа: Моторно (транспортне) страхове бюро України,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому просило визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-216109740, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 . В обґрунтування вимог заявленого позову Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг вказувало, що 04.08.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-216109740, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 . Строк дії полісу було встановлено з 00 годин 00 хвилин 07.08.2023 року по 06.08.2024 року, включно. Позивач стверджував, що у розділі Особливі умови використання забезпеченого ТЗ зазначено, що ТЗ не підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки відповідач під час укладення полісу надав інформацію, що забезпечений транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. Позивач зазначав, що 08.10.2023 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу. За доводами позивача, після настання ДТП, повідомивши про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV, відповідач надав позивачу копію свідоцтва про реєстрацію забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якого, вказаний транспортний засіб є - спеціалізований вантажний фургон малотонажний. Відповідно до листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, забезпечений транспортний засіб за конструкцією - вантажний, вантажопідйомність - 0,947 т, та відповідно до ч.7 статті 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV, підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю із періодичністю - кожні два роки. Позивач вказував, що вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив, та станом на 08.10.2023 року, не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Позивач зазначав, що під час укладення полісу відповідач зазначив неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку проходження ОТК, у зв`язку з чим, поліс було укладено із порушенням вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV, і за даних обставин, поліс ЕР-216109740 необхідно визнати недійсним.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.06.2024 року до участі у справі, у якості третьої особи, було залучено Моторно (транспортне) страхове бюро України (а.с.87-89, том 1).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-216109740, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб OPEL VIVARO д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 . Апелянт також ставить питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТДВ СГ Оберіг судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. В доводах апеляційної скарги Товариство з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг зазначає, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2024 року ухвалено судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному розгляду справи, і тому рішення суду першої інстанції від 24.09.2024 року не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів полісів, у зв`язку з чим, суд безпідставно відхилив доводи про введення позивача в оману з боку відповідача. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції проігнорував та не надав жодної належної оцінки доводам позивача про іншу підставу для визнання полісу недійсним, а саме, укладення полісу із порушенням вимог законодавства (ч.1 стаття 215 Цивільного кодексу України). За доводами апелянта, поліс страхування заповнюється виключно з інформації, наданої/заповненої страхувальником, і саме страхувальник повідомляє страховика про необхідність проходження відповідним транспортним засобом обов`язкового технічного контролю, відповідно до Закону України Про дорожній рух, та про строки дії чинного протоколу про ОТК, і лише на підставі цієї інформації, поданої страхувальником, формується поліс із відповідною інформацією, зазначеною у внутрішньому договорі страхування (полісі). Апелянт вказує, що саме страхувальник зобов`язаний надати достовірні дані щодо застрахованого транспортного засобу, зокрема, і інформацію щодо проходження транспортним засобом процедури ОТК. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, мотивуючи відмову в задоволені позову, безпідставно посилається на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів. За доводами апелянта, у позивача відсутній доступ до бази даних МВС України щодо проходження транспортними засобами ОТК, і тому страховик при укладенні полісів керується виключно інформацією, наданою клієнтом. З метою розслідування страхового випадку, позивач, керуючись п.34.1 статті 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернувся до сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України із запитом про проходження ОТК вищевказаним транспортним засобом. Відповідно до листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ транспортний засіб OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ) за конструкцією - вантажний, вантажопідйомність - 0,947 т, та відповідно до ч.7 статті 35 Закону України Про дорожній рух, підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю - кожні два роки. Вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив, та станом на 08.10.2023 року, не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Апелянт стверджує, що за своїми технічними характеристиками транспортний засіб OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ) відноситься до вантажних автомобілів, а відповідач під час укладення полісу зазначив неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК. За доводами апелянта, відповідач при укладенні полісу ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у зв`язку з чим, поліс було укладено із порушенням вимог Закону №1961-IV, тому даний поліс необхідно визнати недійсним. У разі надання відомостей позивачу про те, що відносно забезпеченого транспортного засобу немає дійсного протоколу ОТК на повний строк дії полісу, позивач не уклав би вищевказаний поліс, оскільки це б суперечило абзацам 6 та 7 п.17.1 статті 17 Закону №1961-IV. Апелянт стверджує, що при укладенні полісу, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості та керував транспортним засобом, експлуатація якого була прямо заборонена законом, чим свідомо наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, яке було не допущено до дорожнього руху, відповідно до вимог Закону. Апелянт не погоджується із позицією суду першої інстанції відносно того, що позивач міг перевірити факт того, чи повинен або ні транспортний засіб відповідача проходити обов`язковий технічний контроль за час дії полісу. Позивач позбавлений права, відповідно до Закону №1961-IV, здійснювати подібні запити до державних органів на стадії укладання полісу, даним правом позивач наділений виключно в порядку розслідування страхового випадку, що і було зроблено позивачем. Апелянт зазначає, що направлення подібного запиту на стадії укладення полісу перешкоджало б укладенню полісу в день звернення страхувальника, що могло би бути розцінено, як відмова в укладенні полісу, що заборонено нормами Закону №1961-IV, оскільки достовірних даних щодо неможливості укладення полісу у позивача не було. За даних обставин, керуючись інформацією, яка була заповнена виключно відповідачем за допомогою сторонніх сервісів, було автоматично сформовано поліс та тільки на етапі страхового розслідування, внаслідок настання ДТП, позивач отримав інформацію про відсутність щодо транспортного засобу чинного протоколу ОТК, та звернувся до суду, з приводу визнання договору недійсним, у зв`язку із підтвердження тих підстав, які, з огляду на умови договору та вимоги Закону, унеможливлювали б його укладення. За доводами апелянта, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 24.09.2024 року, не було проаналізовано позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05.11.2019 року по справі №910/17404/18, у аналогічному спорі. Апелянт вказує, що єдиною усталеною судовою практикою з розгляду аналогічних спорів являється саме вищевказана постанова, оскільки жодних інших судових рішень вищої інстанції із розгляду такого роду спорів, у судовій практиці немає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить залишити без змін обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року, та залишити без задоволення подану апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційного суду 20.02.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бунін А.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а обгрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року - залишити без змін.

В судові засідання апеляційного суду представник позивача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг, відповідач ОСОБА_1 , представник третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 04.08.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки Opel; моделі Vivaro; VIN код НОМЕР_2 ; номерний знак: НОМЕР_1 ; рік випуску 2008; тип транспортного засобу: В2 легковий автомобіль від 1 601 до 2 000 куб. см. В особливих умовах використання зазначено: не використовується як таксі/маршрутне таксі; не підлягає обов`язковому технічному контролю; до керування допущені особи з водійським стажем не менше 3-х років; використовується протягом повного строку страхування (відповідно до штрих-коду). Термін дії полісу було встановлено з 00 годин 00 хвилин 07.08.2023 року по 06.08.2024 року, включно (а.с.5, том 1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу марки Opel; моделі Vivaro, тип Спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В, повна маса - 2 700, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.6, том 1).

08.10.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 05.12.2023 року №31/2270А3-27922-2023, транспортний засіб Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , за конструкцією - вантажний, вантажопідйомність - 0,947 т, та відповідно до ч.7 статті 35 Закону України Про дорожній рух, підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю - кожні два роки. Вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив, та станом на 08.10.2023 року, не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (а.с.7-8, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.09.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини, які мали підтвердити той факт, що відповідач при укладанні страхового договору діяв умисно та повідомив недостовірну інформацію стосовно предмета страхування, і за даних обставин, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Оберіг до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Оберіг відносно того, що оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року ухвалено судом першої інстанції із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом фактичних обставин справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, що є підставами для його скасування, та ухвалення нового рішення про задоволення вимог заявленого позову, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.09.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів полісів, у зв`язку з чим, суд безпідставно відхилив доводи про введення позивача в оману з боку відповідача. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції проігнорував та не надав жодної належної оцінки доводам позивача про іншу підставу для визнання полісу недійсним, а саме, укладення полісу із порушенням вимог законодавства (ч.1 стаття 215 Цивільного кодексу України). За доводами апелянта, поліс страхування заповнюється виключно з інформації, наданої/заповненої страхувальником, і саме страхувальник повідомляє страховика про необхідність проходження відповідним транспортним засобом обов`язкового технічного контролю, відповідно до Закону України Про дорожній рух, та про строки дії чинного протоколу про ОТК, і лише на підставі цієї інформації, поданої страхувальником, формується поліс із відповідною інформацією, зазначеною у внутрішньому договорі страхування (полісі). Апелянт вказує, що саме страхувальник зобов`язаний надати достовірні дані щодо застрахованого транспортного засобу, зокрема, і інформацію щодо проходження транспортним засобом процедури ОТК. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, мотивуючи відмову в задоволені позову, безпідставно посилається на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів. За доводами апелянта, у позивача відсутній доступ до бази даних МВС України щодо проходження транспортними засобами ОТК, і тому страховик при укладенні полісів керується виключно інформацією, наданою клієнтом. З метою розслідування страхового випадку, позивач, керуючись п.34.1 статті 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернувся до сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України із запитом про проходження ОТК вищевказаним транспортним засобом. Відповідно до листа Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ транспортний засіб OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ) за конструкцією-вантажний, вантажопідйомність - 0,947 т, та відповідно до ч.7 статті 35 Закону України Про дорожній рух, підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю - кожні два роки. Вищезазначений транспортний засіб ОТК не проходив, та станом на 08.10.2023 року, не мав діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Апелянт стверджує, що за своїми технічними характеристиками транспортний засіб OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ) відноситься до вантажних автомобілів, а відповідач під час укладення полісу зазначив неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК. За доводами апелянта, відповідач при укладенні полісу ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у зв`язку з чим, поліс було укладено із порушенням вимог Закону №1961-IV, тому даний поліс необхідно визнати недійсним. У разі надання відомостей позивачу про те, що відносно забезпеченого транспортного засобу немає дійсного протоколу ОТК на повний строк дії полісу, позивач не уклав би вищевказаний поліс, оскільки це б суперечило абзацам 6 та 7 п.17.1 статті 17 Закону №1961-IV. Апелянт стверджує, що при укладенні полісу, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості та керував транспортним засобом, експлуатація якого була прямо заборонена законом, чим свідомо наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, яке було не допущено до дорожнього руху, відповідно до вимог Закону. Апелянт не погоджується із позицією суду першої інстанції відносно того, що позивач міг перевірити факт того, чи повинен або ні транспортний засіб відповідача проходити обов`язковий технічний контроль за час дії полісу. Позивач позбавлений права, відповідно до Закону №1961-IV, здійснювати подібні запити до державних органів на стадії укладання полісу, даним правом позивач наділений виключно в порядку розслідування страхового випадку, що і було зроблено позивачем. Апелянт зазначає, що направлення подібного запиту на стадії укладення полісу перешкоджало б укладенню полісу в день звернення страхувальника, що могло би бути розцінено, як відмова в укладенні полісу, що заборонено нормами Закону №1961-IV, оскільки достовірних даних щодо неможливості укладення полісу у позивача не було. За даних обставин, керуючись інформацією, яка була заповнена виключно відповідачем за допомогою сторонніх сервісів, було автоматично сформовано поліс та тільки на етапі страхового розслідування, внаслідок настання ДТП, позивач отримав інформацію про відсутність щодо транспортного засобу чинного протоколу ОТК, та звернувся до суду, з приводу визнання договору недійсним, у зв`язку із підтвердження тих підстав, які, з огляду на умови договору та вимоги Закону, унеможливлювали б його укладення.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини у даній справі, станом на час її розгляду судом першої інстанції, регулювалися Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV від 01.07.2004 року, який втратив чинність з 01.01.2025 року, із введенням в дію Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №3720-IX від 21.05.2024 року.

Пунктом 1.1 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів №1961-IV визначено, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Відповідно до п.1.7 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів №1961-IV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно із п.14.2 статті 14 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів №1961-IV, страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір Зелена картка) відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Відповідно до абз. 6,7 п.17.1 статті 17 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України Про дорожній рух, укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України Про дорожній рух.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961-IV передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також за вимогою страховика надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 року №673 (яке втратило чинність на підставі Постанови Національного банку №163 від 24.12.2024 року) затверджено Положення про особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1.4 вказаного вище Положення визначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів заповнюється відповідно до порядку заповнення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ.

Протоколом МТСБУ від 14.07.2016 року №384/2016 затверджено Інструкцію про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року №558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів полісів, у зв`язку з чим з чим, як зазначає апелянт, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи позивача про введення його в оману відповідачем.

З даного приводу апеляційний суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31.08.2017 року №3631 (яке втратило чинність на підставі Постанови Національного банку №163 від 24.12.2024 року), було затверджено зміни до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, доповнено Положення новим розділом ІІІ наступного змісту:

„ІІІ. Особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування.

3.1. Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.2. Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

3.3. Перелік відомостей, які повинні міститися у пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, затверджується МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.4. МТСБУ забезпечує можливість перевірки факту реєстрації пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оприлюднює на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ інформацію про спосіб перевірки факту реєстрації пропозиції щодо укладення внутрішнього електронного договору страхування.

Інформація про спосіб перевірки власником транспортного засобу факту реєстрації конкретної пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна міститись у такій пропозиції.

3.5. Якщо власник транспортного засобу погоджується з отриманою пропозицією укласти внутрішній електронний договір страхування, він надає страховику через ІТС відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) укласти внутрішній електронний договір страхування і підписує внутрішній електронний договір страхування через ІТС відповідно до законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції.

3.6. Після підписання власником транспортного засобу внутрішнього електронного договору страхування в порядку, визначеному цим Положенням, до закінчення доби, в якій було сформовано пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування, страховик зобов`язаний зареєструвати страховий поліс в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та направити страхувальнику підтвердження вчинення електронного правочину (укладення внутрішнього електронного договору страхування) шляхом надсилання електронного документа - візуальної форми страхового поліса.

3.7. Разом із підтвердженням вчинення електронного правочину страховик направляє страхувальнику інформацію, передбачену підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

3.8. Внутрішній електронний договір страхування вважається укладеним з моменту одержання страховиком відповіді про прийняття власником транспортного засобу пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування.

3.9. Внутрішній електронний договір страхування набирає чинності з початку строку його дії, що зазначений у страховому полісі, але не раніше дати його реєстрації у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається із наведеного вище, вказаними змінами доповнено Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів новим розділом ІІІ Особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування, при цьому, всі інші норми цього положення залишилися чинними, і тому, процедура укладання внутрішніх електронних договорів страхування повинна їм відповідати, незважаючи на особливості цих договорів.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на ті обставини, що він позбавлений права, відповідно до Закону №1961-IV, здійснювати запити до державних органів для перевірки факту того, чи повинен або ні транспортний засіб відповідача проходити обов`язковий технічний контроль за час дії полісу, на стадії укладання полісу. Апелянт вказує, що даним правом він наділений виключно в порядку розслідування страхового випадку, що і було ним зроблено. За доводами апелянта, направлення подібного запиту, на стадії укладення полісу, перешкоджало б укладенню полісу в день звернення страхувальника, що могло бути розцінено, як відмова в укладенні полісу, що заборонено нормами Закону №1961-IV, оскільки достовірних даних щодо неможливості укладення полісу у позивача не було.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.09.2024 року, оскільки дані твердження апелянта не містять в собі посилання на приписи законодавства, які регулюють вказане питання. Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, Розділ ІІІ Особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування, передбачає, що для укладення внутрішнього електронного договору страхування, власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ. Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

Із зазначеного вище вбачається, що вказані норми не містять в собі обов`язку страховика, на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування, в той же день формувати пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, як помилково вказує апелянт, і тому, не позбавляють страховика можливості перевірити достовірність зазначеної власником транспортного засобу в заяві інформації.

За доводами апелянта, відповідач при укладенні полісу ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у зв`язку з чим, поліс було укладено із порушенням вимог Закону №1961-IV, тому даний поліс необхідно визнати недійсним. У разі надання відомостей позивачу про те, що відносно забезпеченого транспортного засобу немає дійсного протоколу ОТК на повний строк дії полісу, позивач не уклав би вищевказаний поліс, оскільки це б суперечило абзацам 6 та 7 п.17.1 статті 17 Закону №1961-IV. Апелянт стверджує, що при укладенні полісу, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості та керував транспортним засобом, експлуатація якого була прямо заборонена законом, чим свідомо наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, яке було не допущено до дорожнього руху, відповідно до вимог Закону. Апелянт вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 24.09.2024 року, не було проаналізовано позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05.11.2019 року по справі №910/17404/18, у аналогічному спорі. Апелянт зазначає, що єдиною усталеною судовою практикою з розгляду аналогічних спорів являється саме вищевказана постанова, оскільки жодних інших судових рішень вищої інстанції із розгляду такого роду спорів, у судовій практиці немає.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними, на підставі статей: 230-233 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими та бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. При цьому, це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України, може бути визнаний судом недійсним. Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 переконаний у відсутності у нього обов`язку щодо проходження ОТК, таку ж позицію у даній справі висловлює і третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України, як вбачається із письмових пояснень третьої особи суду першої інстанції (а.с.108-111, том 1). Зазначення відповідачем вказаної вище інформації у заяві на страхування, у разі її недостовірності, не може вважатися обманом, а має кваліфікуватися, як помилка, оскільки в діях відповідача відсутній умисел.

Отже, для визнання недійсним правочину, здійсненого під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України, позивач мав довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Оскільки позивачем в ході судового розгляду даної справи не доведено, що відповідач при укладанні страхового договору діяв умисно та повідомив недостовірну інформацію стосовно предмета страхування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності відповідних правових підстав для задоволення вимог заявленого позову.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 24.09.2024 року, не було проаналізовано позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05.11.2019 року по справі №910/17404/18, у аналогічному спорі. Апелянт зазначає, що єдиною усталеною судовою практикою з розгляду аналогічних спорів являється саме вищевказана постанова, оскільки жодних інших судових рішень вищої інстанції із розгляду такого роду спорів, у судовій практиці немає.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року, виходячи із наступного.

Апеляційний суд, дослідивши в ЄДРСР текст постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.11.2019 року по справі №910/17404/18, встановив, що хоча спір у цій справі є тотожним даному спору, але встановлені судами обставини суттєво різняться.

У справі №910/17404/18 судом встановлено, що Підприємство знало про відсутність діючого протоколу ОТК на момент укладення полісу 12.09.2018 року, та не повідомило зазначені обставини Підприємцю - агенту, та не повідомило про те, що ОТК його транспортний засіб не пройшов у зазначену дату 05.10.2018 року, відповідний протокол, що підтверджує технічну справність - відсутній, тобто, договір не може діяти відповідно до відкладальної умови полісу. Суд дійшов висновку, що Підприємство 12.09.2018 року ввело в оману іншу сторону поліса. Таким чином, судом встановлено наявність умислу в діях Підприємства щодо введення в оману Підприємця (агента) під час укладання полісу, що є підставою для визнання його недійсним за статтею 230 ЦК України.

У даній же справі №751/11260/23, наявність умислу в діях відповідача, щодо введення в оману позивача, під час укладання полісу страхування, не встановлено, і за даних обставин, висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.11.2019 року по справі №910/17404/18, не є релевантними, і тому в даній справі №751/11260/23, не підлягають до застосування.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.09.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі документально підтверджених з`ясованих фактичних обставин, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг, необхідно залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.09.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 вересня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: