Номер провадження: 22-ц/813/2093/25
Справа № 522/9788/23-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря - Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Павлик І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його племінник ОСОБА_3 , який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 залишилось майно: квартира АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (26.12.2016, номер в реєстрі 1335).

05 червня 2020 року позивач склав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Наступного дня, 06 червня 2020 року, позивач направив цю заяву засобами поштового зв`язку до Першої Одеської державної нотаріальної контори. Позивач був переконаний, що виконав усі юридичні дії, направлені на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тому до питання про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він приступив вже у серпні 2022 року, після того, як пішла на спад пандемія COVID-19 та після уповільнення бойових дій на території України, які сталися внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київської районної державної нотаріальної контори міста Одеса із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , на що нотаріус повідомила позивача про пропущений строк на прийняття спадщини і що від нього не надходило заяв про прийняття спадщини у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України. Також з`ясувалось, що 07 липня 2022 року із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець четвертої черги до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 , внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 573/2022. Крім того, позивачу стало відомо, що у 2021 році за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2021 року (справа № 504/3367/21) вищезазначена квартира вибула з володіння ОСОБА_3 .

У зв`язку з чим, із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ч. 3 ст. 1272 ЦК України ОСОБА_1 просив суд визнати причини пропуску строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , поважними, та визначити йому додатковий строк 1 місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття такої.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити та визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном в один місяць з дня набрання рішення законної сили.

Доводами апеляційної скарги є те, що спадкодавець ОСОБА_3 є племінником позивача і відповідно вимог ст. 1263 ЦП України, відноситься до третьої черги спадкоємців за законом. 05 червня 2020 року позивач склав заяву про прийняття спадщини, яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Наступного дня, 06 червня 2020 року, направив цю заяву засобами поштового зв`язку до Першої Одеської державної нотаріальної контори. Але як з`ясувалося під час розгляду справи в Приморському районному суді м. Одеси, Перша Одеська державна нотаріальна контора була ліквідована у зв`язку з Наказом Міністерства юстиції України «Про ліквідацію Першої Одеської державної нотаріальної контори» № 4329/5 від 28.12.2027, про що скаржнику не було відомо. Позивач був переконаний, що виконав усі юридичні дії, направлені на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , тому до питання про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він приступив вже у серпні 2022 року, після того, як пішла на спад пандемія COVID-19, та після уповільнення бойових дій на території України, які сталися внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київської районної державної нотаріальної контори міста Одеса із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину, на що нотаріус повідомила позивача про пропущений строк на прийняття спадщини і що від нього не надходило заяв про прийняття спадщини у строки, передбачені ст. 1270 ЦПК України.

Також вказує, що в реєстрі актових записів про смерть було допущено помилку та зазначено, що ОСОБА_3 помер у віці 69 років, а рік народження вказаний 1951 рік, замість правильного 1967 року та в державному реєстрі актових записів про народження було невірно вказано по-батькові спадкодавця, вказані неточності унеможливили скаржника вчасне та належне оформлення спадкової справи, так як процедура внесення виправлень в актовому записі зайняла значний час та зусилля.

Крім того, скаржник зазначає, що йому стало відомо, що квартира, яка належала спадкодавцю, вибула з володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка вказала, що є спадкоємцем четвертої черги, звернулася з заявою про прийняття спадщини, а також стало відомо про факт незаконного заволодіння невідомими особами спадковим майном.

Скаржник вважає, що вказані вище факти та обставини є поважними причинами неприйняття спадщини у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

В судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.125,126 ), не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи…

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб , що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 січня 2020 року, актовий запис № 646, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , батьками якого зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 0 від 25 серпня 2022 року, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5

03 вересня 1966 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (актовий запис № 2077) між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 27 серпня 2022 року).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 25 серпня 2022 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 (актовий запис № 1742), батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Сестра позивача ОСОБА_9 (до шлюбу Водка), яка є матір`ю ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис № 6171), що підтверджується відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 8 від 08 серпня 2022 року.

Батько спадкодавця ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (актовий запис № 6444), що підтверджується відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 08 серпня 2022 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, виходив із того, що позивачем не долучено до матеріалів справи зазначеної копії його заяви від 05 червня 2020 року, а додана ним копія фіскального чеку «Укрпошта» від 06 червня 2020 року (а.с. 33) не є належним доказом, оскільки з неї не вбачається, що саме направлялось до Одеської державної нотаріальної контори та хто був відправником. Суд критично поставився до тверджень позивача, що нотаріально посвідчену заяву від 05 червня 2020 року було складено у м. Харків, оскільки з фіскального чеку «Укрпошта» від 06 червня 2020 року слідує, що відправлення здійснено з м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області.

Також судом встановлено, що Перша Одеська державна нотаріальна контора була ліквідована у зв`язку з Наказом Міністерства юстиції України «Про ліквідацію Першої Одеської державної нотаріальної контори» № 4329/5 від 28 грудня 2017 року.

Крім того, суд звернув увагу, що з копії спадкової справи № 573/2022 до майна померлого ОСОБА_3 , заведеної Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 07 липня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 склав нотаріальну заяву про прийняття спадщини після смерті свого племінника ОСОБА_3 23 серпня 2022 року у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, яку було засвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Романовою Н.М. та направлено до Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі. Листом від 01 вересня 2022 року № 3062/02-14 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Савицькою О.Ю. позивачу на його заяву, що надійшла 29 серпня 2022 року, надані роз`яснення щодо необхідності подачі певного переліку документів для одержання свідоцтва про право на спадщину. Тобто із заявою про прийняття спадщини, позивач звернувся лише у серпні 2022 року, тобто більше ніж через 2,5 роки з дня відкриття спадщини, доказів зворотного суду не надав.

Таким чином, вказані події на думку суду та юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Матеріали вказаної спадкової справи містять також відомості № Д1-108601-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 20 липня 2022 року на запит державного нотаріуса Київської ДНК у м. Одеса Савицької О. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата реєстрації особи 05.08.1988, всього зареєстровано 1 особа, відомості сформовані станом на 08.01.2020 (а.с. 67).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 08 січня 2020 року звернулася ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , як спадкоємець четвертої черги (а.с. 55, 57), якій листом від 21 липня 2022 року нотаріусом повідомлено про те, що в поданих нею документах відсутня наявність підстав для закликання до спадкування за законом, зокрема, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин (а.с. 69).

Переглядаючи вказане рішення, колегія суддів зазначає наступне.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що прийняття спадщини є вольовою дією спадкоємця, за виключенням тих випадків, коли спадщина вважається прийнятою спадкоємцем через пряму вказівку закону та за умови, що він не відмовився від її прийняття.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина перша статті 1277 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач претендує на спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець третьої черги (ст.. 1263 ЦК України).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна:, зокрема, 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 51,4 кв.м, у тому числі житловою площею 28,2 кв.м, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 26 грудня 2016 року Сургайлісу О.В. після смерті його матері ОСОБА_9 (а.с. 29).

Звертаючись до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_10 позивається до ОСОБА_2 з посиланням на те, що інших спадкоємців за законом або заповітом після смерті його племінника немає крім вказаної особи, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиця четвертої черги, що проживала із померлим однією сім`єю понад 5 років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2020 року у справі № 202/6685/17-ц, провадження № 61-8599св19).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, провадження № 61-697св20).

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 920/336/22).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до роз`яснень, наданих у 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК(435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) (435-15), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Аналіз наведеного свідчить про те, що відповідачем у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами належним відповідачем у справах окресленої категорії є відповідна територіальна громада.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції на виконання покладеного на суди обов`язку щодо з`ясування кола осіб, яких має стосуватися рішення по справі, досліджено наявну в матеріалах справи копію спадкової справи № 573/2022 до майна померлого ОСОБА_3 , заведеної Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 07 липня 2022 року, з якої вбачається, що свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, а відповідачу по справі ОСОБА_2 нотаріусом повідомлено листом від 21 липня 2022 року про те, що в поданих нею документах відсутня наявність підстав для закликання до спадкування за законом, зокрема, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Відповідне судове рішення в матеріалах справи відсутнє.

Як відсутнє таке і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, оскільки наразі відсутні відомості про належну доведеність відповідачем по справі ОСОБА_2 своїх спадкових справ у відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України як спадкоємця четвертої черги, жоден із спадкоємців не проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , а нерухоме спадкове майно знаходиться на території Одеської міської ради, то саме Одеська міська рада є відповідним органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини в розумінні вимог ст. 1277 ЦК України, тому позов має бути наразі пред`явлено до Одеської міської ради як до належного відповідача.

Натомість, за наведених умов позов пред`явлений до ОСОБА_2 , яка не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а належним відповідачем у справі має бути відповідна територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вказана особа позивачем до участі у справі не залучена, а вирішення питання про визначення додаткового строку має вирішуватися щодо спадкового майна саме за її участі.

Суд в силу таких засад цивільного процесуального законодавства як диспозитивність не може самостійно вирішувати питання про суб`єктний склад учасників справи, оскільки таке віднесено на розсуд позивача.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Наведеного суд до уваги не взяв, не дав оцінки вказаним обставинам, помилково вдався до оцінки наданим позивачем доказам, та хоча і постановив правильне по суті судове рішення про відмову у задоволенні позову, проте припустився помилки в оцінці наданих сторонами доказів та зробив висновки, які не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

При цьому, доводам позивача щодо поважності причин пропуску ним строку на подання заяви про прийняття спадщини колегія суддів не дає оцінки, оскільки таке може бути зроблено під час розгляду справи з належними відповідачами.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 15 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький