Справа № 186/1156/24
Провадження номер № 2/0186/46/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Шахтарське

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демиденка С.М.,

при секретарі Фадєєвій Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.05.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/840-к/1018Н, на підставі якого, ПАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 18116,00 доларів США.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено договір поруки №1018-н/2, відповідно до якого ОСОБА_2 у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки).

У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року у справі №186/1261/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31455,78 доларів США та 51333,16 гривень.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 року у справі №186/1261/14-ц замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі №186/1261/14-ц.

Однак відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 31455,78 доларів США, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 4547,73 доларів США, що складається з: 3% річних 4547,73 доларів США.

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржників коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржників - відповідачів у судовому порядку сум 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просить стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 4547,73 доларів США, та судові витрати по справі.

У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та надали відзив на позовну заяву, в якому прохали суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до них у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначили, що вимоги про стягнення з них на користь позивача 3% річних не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Також зазначили, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відмовлено у видачі дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання постановою Дніпровського апеляційного суду, даний факт свідчить про те, що основна вимога позивача, яка виникла на підставі рішення суду, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, а тому це є натуральне зобов`язання, до якого не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України.

Крім того, право звернення до суду зі стягнення 3% річних за невиконання рішення суду виникло у стягувана на наступний день після вступу рішення суду у законну силу, тобто з 17 грудня 2014 року та закінчилося 17 грудня 2017 року. Натомість позивач звернувся до суду у 2024 році, обраховуючи з незрозумілих причин початок перебігу позовної давності з 01.05.2017 року, тому простять суд застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення з них 3% річних за невиконання рішення суду.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали та прохали суд у їх задоволені відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Як встановлено судом, 25.05.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/840-к/1018Н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 18116,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,99%, строком до 20.05.2034 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25.05.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1018-Н/2, яка поручилась за належне виконання позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором за №8/2007/840-к/1018Н від 25.05.2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «Надра» звернулося з позовною заявою до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-к/1018Н від 25.05.2007 року станом на 22.08.2014 року в розмірі 31455 доларів США 78 центів, та 51333гривні 16 коп. з яких: заборгованість за сумою кредиту 17822 доларів США 27 центів; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 13633 доларів США 51 цент; пеня в розмірі 27 120 гривень 40 коп., що еквівалентно за курсом НБУ (13,3654 за 1 долар США) 2029 доларів США 15 центів; штраф в розмірі 24212 гривень 76 коп, що еквівалентно за курсом НБУ (13,3654 гривень за 1 долар США) 1811 доларів США 60 центів, та в рахунок повернення сплаченого судового збору 4717 гривень 52 коп. Рішення набрало законної сили 16.12.2014 року.

17 липня 2020 року було укладено договір №GL48N718070_І_3 про відступлення права вимоги між ПАТ КБ «Надра» на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №8/2007/840-к/1018Н від 25.05.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . Тобто, відбулася заміна стягувача.

02.12.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 року було замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у виконавчому листі №186/1261/14-ц, який виданий на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у справі №186/1261/14-ц від 03.12.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра», видано ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа №186/1261/14-ц відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року, та поновлено строк для його пред`явлення до виконання.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.02.2021 року ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 року в частині видачі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп дубліката виконавчого листа №186/1261/14-ц відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року та поновлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №186/1261/14-ц скасувати і в цій частині в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено. В іншій частині ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 року залишено без змін.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

В указаній справі, дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за спливом позовної давності.

Разом з тим, як встановлено судом, основна вимога кредитора вже захищена у судовому порядку рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року у справі №186/1264/14-ц, за яким з відповідачів стягнуто солідарно суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним.

При цьому та обставина, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для його пред`явлення до виконання, не має правового значення, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18).

Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням у справі №186/1261/14-ц від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили 16.12.2014 року, та складає 31455 дол. США 78 цент та 51333 грн. 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом 17822 дол. США 27 центів; заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 13633 дол. США 51 цент; штраф - 24212 грн. 76 коп.; пеня 27120 грн. 40 коп., та судовий збір - 4717 грн. 52 коп.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі №759/4755/19 (провадження №61-14506св20), від 29.11.2023 року у справі №753/1527/22 (провадження №61-9430св23).

Оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №204/3530/17, від 17.02.2021 року у справі №303/7132/18.

Із розрахунку, наведеному позивачем у позовній заяві вбачається, що 3% річних позивачем були нараховані на загальну суму заборгованості 31455,78 дол. США стягнутої рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року, на яку позивач нарахував 3 % річних.

При цьому, відповідачі, не надали суду доказів, які б спростовували, як факт невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором кредиту так і його забезпечення. Не спростовано і розрахунок (спосіб та метод) нарахування 3% річних застосований позивачем, що є процесуальним обов`язком боржників.

Разом з тим, суд визначаючи строк стягнення за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, зазначає, що 17.07.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором №8/2007/840-к/1018Н від 25.02.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та договором забезпечення. Повідомлення/вимога щодо вказаного направлялась боржникам, тобто саме з цієї дати ТОВ ФК «Дніпрофінаснгруп» набуло право вимоги до відповідачів. За таких обставин, з останніх на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 17.07.2020 по 23.02.2022 у розмірі 1516 доларів США 44 центи (31455,78 доларів США * 3% : 365 * 587).

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року.

В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 року та Закону України №2120-IX з 17.03.2022 року, то позовна давність щодо стягнення 3% річних, починаючи з 17.07.2020 року (момент набуття права вимоги до відповідачів) була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена.

Відповідно ст.141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" судові витрати по справі, а саме судового збору в сумі 1009,24 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 543, 553, 529, 610-612, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.13, 76-89, 258, 263-265, 271-273, 354-355 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (), три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 17 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 1516 (одна тисяча п`ятсот шістнадцять) долари США 44 центи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1009 (одна тисяча дев`ять) гривень 24 копійки, в рівних частках по 504 грн. 62 коп. з кожного.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», місцезнаходження: 49089, місто Дніпро, вул. Автотранспортна, буд.2, офіс 205, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Демиденко.