Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/816/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.04.2025смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді: Кащак А.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Куш О.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Каратассо Л.Г.,

представника відповідача - адвоката Вадовської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в приміщенні Доманівського районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Доманівського районного суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення з відповідача: майнової шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 84078,00 грн., яка складається з вартості запасних частин в розмірі - 34608 грн., витрат на фрабування, демонтаж, та заміну запасних частин в розмірі - 24470 грн., витрат на правову допомогу та послуг адвоката пов`язаних з розглядом адміністративної справи в розмірі - 25000 грн. Окрім того, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн; судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та 605,60 грн., а також витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 09 січня 2023 року 0 09.30 год. в смт. Доманівка на перехресті нерівнозначних доріг вул. Свободи та Героїв Небесної Сотні, автомобіль Fiat Siena, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, допустив зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали пошкодження. Згідно постанови Доманівського районного суду Миколаївської області від 11.03.2024р., яка залишена без змін Миколаївським апеляційним судом 05.04.2024р., винуватцем даної ДТП визнано ОСОБА_2 . Позивачем автомобіль відремонтований та вартість ремонту склала 59 078 грн, яка складається із вартості запасних частин в розмірі 34 608 грн, витрачених коштів на фарбування, демонтаж та заміну запасних частин в сумі 24470 грн. Адміністративна справа відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП розглядалась в Доманівському районному суді протягом року та 05.04.2024 року за апеляційною скаргою захисника Ганьковського І.М. справа розглядалась Миколаївським апеляційним судом. У зв`язку із розглядом адміністративної справи позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 25000 грн. Таким чином, позивач оцінив загальну сума майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП на суму 84078 грн.

Крім майнової шкоди внаслідок даної ДТП, позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду в порядку ст. 23 ЦК України. Оскільки протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням його автомобіля довелося самостійно шукати грошові кошти на ремонт автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати та сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали окрім позивача також члени його родини. Тому, враховуючи наведене, розмір власних душевних страждань і страждань його родини позивачем оцінено в 30000 гривень.

Ухвалою суду від 04.10.2024р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

21.10.2024 року представником відповідача адвокатом Вадовською А.В. подано відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник відповідача не визнає позовні вимоги посилаючись на пред`явлення даного позову до неналежного відповідача та необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. В обґрунтування наведеного зазначила, що згідно пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (далі - Закон №1961-IV) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово звернутися до страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування, однак ОСОБА_1 до своєї страхової компанії не звертався, а самостійно відремонтував власний транспортний засіб без відповідного огляду експертом. Транспортний засіб ОСОБА_2 на момент ДТП застрахованим не був, оскільки він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно із Законом№1961-IV, як учасник бойових дій. При цьому притягнення ОСОБА_2 під час оформлення адміністративних матеріалів до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП вказаного факту не спростовує. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої визнаний ОСОБА_2 , відповідно до законодавства має проводити Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту МТСБУ), однак позивач з відповідною заявою до МТСБУ не звертався. Також посилаєтьсяна необґрунтованості та недоведеності позивачем розміру заподіяної матеріальної шкоди завданої ДТП, оскільки ним не подано звіт про оцінку збитків, а також не надав жодних доказів на підтвердження, які саме пошкодження отримав його автомобіль внаслідок ДТП та які запчастини підлягали заміні при цьому. Також вважає, що доводи про необхідність відшукання та нецільового використання коштів сімейного бюджету і, як наслідок, спричинення йому моральної шкоди, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, а тому просить в частині стягнення моральної шкоди відмовити. У зв`язку із наведеним, просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та підтверджених доданими до неї доказами. Пояснив суду, що в результаті ДТП, яке трапилося 09 січня 2023 року, його автомобілю Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 було завдано механічні пошкодження, а саме пошкоджено передній бампер, ліве переднє скло, ліве переднє крило, ліва передня фара. Після дорожньої пригоди він в свою страхову компанію та МТСБУ не звертівся та протягом 2-3 тижнів відремонтував автомобіль власним коштом. Також, в січні 2025 року він звернувся до спеціаліста для оцінки авто товарознавчого дослідження з метою оцінки вартості витрат по відновленню автомобіля. При цьому, на дослідження експерта ним було подано фотознімки ушкодженого автомобіля, які він робив власноручно після ДТП. Просить стягнути з відповідача витрати на ремонт автомобіля в сумі 59078,00 грн, моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 30000 грн., а також судові витрати, які він поніс в ході розгляду даної справи.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та приосить стягнути з ОСОБА_2 в користь позивача витрати на проведення ремонту автомобіля в сумі 59078,00 грн, яка складається із вартості запасних частин в розмірі 34 608 грн. та витрачених коштів на відновлювальні роботи в розмірі 24470 грн., а також моральну шкоду в сумі 30000 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн.; витрат пов`язаних із залученням спеціаліста і проведення авто товарознавчої експертизи в сумі 8200 грн. Окрім того поясила, що в день ДТП за ініціативою ОСОБА_2 та за його рахунок автомобіль Cheri Amulet д.н.з. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_1 було евакуйовано до автомобільного майстра на йкого вказав відповідач, оскільки останній заявив про згоду на ремонт автомобіля за власний рахунок. Протягом трьох днів майстер розпочав ремонт автомобіля, з чого слідує, що через 3 дні після ДТПавтомобіль вже перебував не в тому вигляді, в якому він знаходився після ДТП. Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку погодився на ремонт пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 за рахунок власних коштів, а тому обидва водії не повідомляли відповідні страхові компанії про ДТП. Беручи до уваги що остаточне рішенняпо ДТП, яка сталося 09.01.2023 року було прийнято лише 05.04.2024 року, тобто через 13 місяців 27 днів, що позбавило права позивачазвернутися вчасно до страхової компанії.

Представник відповідача в судовому засіданні просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позов. Окрім того, просить суд при ухваленні рішення не брати до уваги Звіт оцінювача ОСОБА_4 №03/25 про оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 20.01.2025 2025 року та визнати його неналежним, недопустимим, недостовірним доказами у справі.

З`ясувавши позиції сторін в судовому засіданні, та згідно позову, відзиву, заяв, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.01.2023 року о 09 год. 30 хв. в смт. Доманівка на перехресті нерівнозначних доріг вул. Свободи Героїв Небесної Сотні водій ОСОБА_2 керував автомобілем Fiat Siena, д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись по другорядній дорозі не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі у результаті чого сталось зіткнення з автомобілем Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 16.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбаченест. 124 КУпАП.

Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 11.03.2024р., яка згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 05.04.2024р. залишена без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП. Провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Транспортний засіб марки Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 06.01.2021 року належить ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 29.07.2008 року, транспортний засіб марки Fiat Siena 1.2 BZ, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 . 03.04.2024 року автомобіль марки Fiat Siena, д.н.з. НОМЕР_1 був перереєстрований на нового власника - ОСОБА_2 .

Згідно посвідчення особи з інвалідністю в наслідок війни серії НОМЕР_8 виданого 26.05.2022 року, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та має пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю в наслідок війни. Довідкою до акта МСЕК серії 12 ААВ №303681, підтверджується наявність у ОСОБА_2 другої групи інвалідності (захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) безтерміново.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР №2893911, транспортний засіб марки Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 застрахований страхувальником ОСОБА_1 в ПрАТ «Страхова компанія «ЄвроінсУкраїна» - 11.01.2022 року, строк дії договору до 11.01.2023 року.

Як вбачається із інформації про історію страхових випадків за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №15865 від 03.01.2025 року, наданого МТСБУ, слідує, що транспортний засіб марки Fiat Siena, д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в період з 01.07.2018р. по 10.07.2020р. в ПрАТ «УПСК» та в період з 24.02023р. по 06.05.2025р. в ПрАТ «СК «Євроінс України». Станом на день вчинення ДТП, а саме 09.01.2023 року даний автомобіль не був застрахований в жодній страховій компанії.

На підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано: видаткову накладну №99999548 від 15.01.2023р., на суму 27548 грн, товарний чек №99989001 від 18.01.2023р., на суму 3595 грн., товарний чек №99989233 від 20.01.2023р., на суму 2390 грн., товарний чек №99989233 від 20.01.2023р., на суму 3595 грн., придбано товари до автомобіля (запасні частини, авто хімія та інші), у продавця ФОП ОСОБА_6 , покупцем ОСОБА_1 .

Згідно звіту про оцінку №03/25 від 20.01.2025 року, складеного спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_4 , вартість ремонту легкового автомобіля марки Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 ,після ушкодження становить 95441,74 грн. (в т.ч. ПДВ 15906,96), матеріальний збиток завданий власнику КТЗ - легкового автомобіля марки Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 65303,71 грн.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон № 1961-IV) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зстаттею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Слід також зазначити, що представник відповідача повідомив, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 , як учасника бойових дій був звільнений від обов`язку застрахувати керований ним транспортний засіб, а його відповідальність в даному випадку застрахована в МТСБУ, при цьому позивач до МТСБУ не звертався, що ним також було підтверджено в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (суд застосовує закон в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014у справі № 1-6/2014, в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

У разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт „г пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV).

Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону № 1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

При оформленні адміністративних матеріалів про ДТП ОСОБА_2 надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Fiat Siena, д.н.з. НОМЕР_1 , що зафіксовано, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №088359 від 09.01.2023 p. Таким чином не встановлено заволодіння транспортним засобом Fiat Siena, неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , а тому відповідач на момент ДТП вказаним автомобілем володів на законній, визначеній п.2.2 ПДР України, правовій підставі.

За такого на нього розповсюджувалися пільги щодо звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, як учасника бойових дій, відповідно до пункту13.1 статті 13 Закону №1961-IV.

Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Тому висновок позивача та його представника про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі № 712/9328/21 ще раз підтверджено вказану правову позицію.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. На території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів. Транспортний засіб має бути забезпеченим до початку його використання у дорожньому русі на вулично-дорожній мережі загального користування на території України.

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

За положеннями статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім цього, виходячи з положень ст.26-1 Закону №1961-IV, моральна шкода відшкодовується потерпілому - фізичній особі лише у разі завдання ушкоджень здоров`ю під час дорожньо-транспортної пригоди. За відсутності ушкоджень здоров`ю моральна шкода відшкодуванню не підлягає.

Розмір душевних страждань і страждань моєї родини позивач оцінює в 30 000 грн. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачу зокрема порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Обґрунтування моральних страждань, зведено до понесених позивачем фінансових витрат на ремонт автомобіля.

Суд вважає, що відповідно до наведених положень закону, позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, яку просив стягнути з відповідача, в розмірі 30 000 грн. Позивачем, ні при зверненні з позовом ні в судових засіданнях не надав суду належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги не пілягають до задоволення.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, то судові витрати зі сплаченого судового збору та витрати пов`язані із залученням спеціаліста і проведення авто товарознавчої експертизи підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Доманівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Повне рішення суду складено18 квтня 2025 року.

Головуючий суддя А.Я. КАЩАК