ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/621/25
У Х В А Л А

"22" квітня 2025 р. смт. Петриківка

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караул О.А., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши виконання вимог ст.ст.174-177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ЗАТ «Петриківка Агротехсервіс», третя особа: Слобожанський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

22.04.2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Петриківського районного суду Дніпропетровської областіз позовом до ЗАТ «Петриківка Агротехсервіс», третя особа: Слобожанський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про зняття арешту з майна, в якій просить зняти арешт з земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:005:0093, :01:005:0094, :01:020:0014.

В позовній заяві зазначено, що у 2025 році позивач як власник вищезазначених земельних ділянок , маючи намір їх продати, дізналася, що все її нерухоме майно перебуває під арештом.

При цьому як на підставу накладення арешту позивач посилається на цивільну справу №2-30-05 за позовом в тому числі ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_3 до ЗАТ «Петриківський Агротехсервіс» про визнання договору оренди недійсним, зокрема постанову державного виконавця Говорухи В.О. від 12.09.2003 про накладення арешту на майно яке належить позивачам та використовується ЗАТ «Петриківським Агротехсервіс».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Позивач наводячи юридичне обґрунтування позовних вимог та посилаючись на її право звернення до суду в рамках позовного провадження передбачене ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», де відповідно до судової практики відповідачем виступає боржник, між тим боржником визначає іншу юридичну особу (ЗАТ «Петриківка Агротехсервіс») ніж ту, яка зазначена в цивільній справі в рамках якої накладено арешт (ЗАТ «Петриківський Агротехсервіс»). У зв`язку з чим позивачу необхідно навести обґрунтування підстав залучення такого відповідача.

Крім того позивачу необхідно чітко визначити свій статус, зокрема чи звертається він як сторона виконавчого провадження (стягувач чи боржник), якщо так то суд роз`яснює, що відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, а не з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому в разі знищення судового провадження в рамках якого накладався арешт суд роз`яснює право учасника справи звертатися до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, яка розглядається відповідно до розділу Х ЦПК України.

Крім того маючи статус учасника цивільної справи, позивач не позбавлений можливості, за наявності для того підстав, вирішити питання скасування арешту, шляхом подання до відповідного суду, клопотання про скасування заходів забезпечення позову у порядку передбаченому ст. 158 ЦПК України.

Якщо ж позивач звертається до суду з даним позовом не як сторона виконавчого провадження, а відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження», як особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, то позивачу необхідно навести відповідні відомості та надати докази (клопотати про їх витребування), що їх підтверджують щодо наявності виконавчого провадження, де боржником зазначений відповідач, а позивач не має статусу сторони виконавчого провадження.

З огляду на викладене, позивачу слід уточнити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом, або визначити інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону.

Згідно з ч.1 та 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що позовна заява не відповідає вимогам викладених у статтях 175 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху.

На підставі наведеного та керуючись ст. 175, 177 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ЗАТ «Петриківка Агротехсервіс», третя особа: Слобожанський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) про зняття арешту з майна - залишити без руху, надавши позивачу строк не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали суду, для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:О. А. Караул