ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3403/25 Справа № 185/3524/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мерцалова Максима Юрійовича на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року по справі за позовом комунального підприємства Павлоградтеплоенерго Павлоградської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради звернулося до суду із вказаним позовом та просило солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 борг за спожиту теплову енергію.

Позов мотивовано тим, що позивач є постачальником послуг з централізованого опалення, а відповідачі є споживачами вказаних послуг, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідачі оплату за спожиту фактично теплову енергію не проводили, у зв`язку з чим за період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2022 року утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг за вказані послуги у розмірі 83253,92 грн. У зв`язку із вказаними обставинами позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради борг за спожиту теплову енергію у розмірі 83253,92 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі не здійснювали плату за спожиті послуги з теплопостачання, внаслідок чого з них на користь підприємства необхідно стягнути вказаний борг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в межах строку позовної давності, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Мерцалова Максима Юрійовича на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 30.08.2005 року по теперішній час - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , з 18.11.1982 року по теперішній час - ОСОБА_2 , з 23.02.2004 року по теперішній час - ОСОБА_3 . Вказане підтверджується копіями відповідних довідок про реєстрацію місця проживання відповідачів від 02 червня 2022 року.

Згідно копії ліцензії Дніпропетровської ОДА, позивач є постачальником теплової енергії.

Відповідно копії типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, відповідач уклала вказаний договір із позивачем.

Згідно копії особистого рахунку № НОМЕР_1 станом на квітень 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість по сплаті комунальних платежів за надані позивачем послуги щодо теплової енергії, яка становить 83253,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не здійснювали плату за спожиті послуги з теплопостачання, внаслідок чого з них на користь підприємства необхідно стягнути вказаний борг. Хоча ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою лише з серпня 2005 року та з лютого 2004 року відповідно, а позовні вимоги стосуються усіх боржників солідарно за період, починаючи з 01 січня 2002 року, відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання вказаних осіб за зазначеною адресою у період до 2004 та 2005 років не свідчить про факт їх непроживання за вказаною адресою та некористування ними наданими позивачем послугами. Відповідачами не зазначено та не надано суду жодних належних та достатніх доказів зворотнього.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідно до п.20 "Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг з центрального опалення, що надаються за адресою АДРЕСА_1 та зареєстровані за вказаною адресою.

Таким чином, відповідачі зобов`язані сплачувати позивачу встановлену плату за спожиту теплову енергію.

З особистого рахунку № НОМЕР_1 оформленого на відповідачів за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що за період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2022 року утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг за вказані послуги у розмірі 83253,92 грн.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 не була повідомлена про день та час слухання справи, оскільки повістка про виклик до суду була направлена на ім`я всіх відповідачів, а підпис про отримання стоїть від ОСОБА_4 ..

Вказана обставина унеможливила подати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 2 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, позивач звернувся до суду із вказаним позов 19 травня 2022 року та просив суд стягнути заборгованість за період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2022 року.

В свої апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати строки позовної давності.

Заборгованість за період з 19 травня 2019 року по 19 травня 2022 року складає 38 762,70 грн., отже саме ця сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов не вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі без застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасування, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мерцалова Максима Юрійовича задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року скасувати.

Позов комунального підприємства Павлоградтеплоенерго Павлоградської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради борг за період з 19 травня 2019 року по 19 травня 2022 року за спожиту теплову енергію у розмірі 38762,70 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради судовий збір з кожного по 288,79 грн.

Стягнути з комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1591,02 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова