Провадження №: 2-р/336/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Звєздової Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сєдова Михайла Володимировича про роз`яснення судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника адвокат Сєдов М.В., який діє на підставі ордеру серії АР №1155420 від 28.12.2023 звернувся з вказано заявою до суду, в якій просить роз`яснити рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2024 у справі № 336/202/2024 в частині порядку його виконання щодо стягнення аліментів.

Заяву обґрунтовано тим, що вказаним рішенням від 24.05.2024 змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за попереднім рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2013 у цивільній справі № 336/2675/13 шляхом зменшення частки, яка стягується. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 16.04.2024 представник заявника звернувся до головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тішіної І.В. з заявою з приводу виконання рішення, однак листом було відмовлено у вчиненні такої дії, що зумовило звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Ухвалою суду від 03.12.2024 скаргу задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/202/24 від 24.05.2024 і зобов`язати державного виконавця усунути порушення, а саме прийняти до виконання виконавчий документ у справі № 336/202/24. Станом на дату звернення до суду, державним виконавцем не вчинено дій щодо виконання рішення в частині зменшення аліментів, які підлягають стягненню. У зв`язку з вищевказаним, він був вимушене звернутись з вказаною заявою до суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, подану заяву та долучені до неї письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Відповідно до ч.3 ст.271 ЦПК України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18.12.2009р. зазначено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України (2001р.) слідує, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Зі змісту заяви суд встановив, що державному виконавцю не зрозумілий порядок виконання рішення, тобто представник заявника фактично просить змінити рішення суду доповнивши його роз`ясненням стосовно того, в який спосіб і як державному виконавцю необхідно виконувати рішення.

Рішення суду незалежно від його форми містить такі частини: вступну, описову, мотивувальну та резолютивну.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2024 по справі № 336/202/24 відповідає зазначеним вимогам процесуального закону: воно містить вступну, описову та мотивувальну частини, а резолютивна частина викладена чітко та зрозуміло.

Висновки суду узгоджуються з правою позицією, висловленою у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», п. 18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» та п.19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Однак, слід звернути увагу, що у процесуальному законодавстві (Цивільному, Господарському процесуальному кодексах України, Кодексі адміністративного судочинства України та Кримінальному процесуальному кодексі України) відсутня чітка вказівка щодо роз`яснення саме резолютивної частини рішення та щодо вирішення проблемних питань, що виникають у зв`язку із виконанням судового рішення.

Діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Механізм роз`яснення рішення, не може використовуватись, якщо хтось з осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення.

В ухвалі Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 800/211/16 зауважено, що: «необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Не підлягають роз`ясненню судові рішення, прийняті з процесуальних питань, які не стосуються предмета спору, що виник між сторонами у справі, а лише вказує на ту чи іншу процесуальну дію, прийняту судом у межах наданих йому повноважень.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку, коли судове рішення не підлягає роз`ясненню. Крім того, відповідно до ст. 221 ЦПК України роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які мають виконуватись як у добровільному порядку, так і примусово.

Враховуючи викладене вбачається, що чинне законодавство України не передбачає роз`яснення саме механізму виконання постанови суду, тому суд не вбачає підстав для такого роз`яснення».

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Законодавцем встановлено чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Оскільки державний виконавець наділений владними повноваженнями, він повинен виконувати ці вимоги законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до яких належать верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Недотримання зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документа у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

При виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких зазначені рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження мають бути підстави для завершення виконавчого провадження. Зазначеним таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Не проводячи дій щодо прийняття до виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/202/24 від 24.05.2024 державний виконавець порушує право сторони виконавчого провадження на належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили і це було встановлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2024, яка набрала законної сили.

Суд наголошує, що у разі невиконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, сторона виконавчого провадження у праві звернутись в порядку ст. 382 КК України до правоохоронних органів щодо порушення цього питання.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Суд приходить до висновку, що судове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2024 по справі №336/202/24 є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення, судом не встановлено обставин, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 260, 271 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сєдова Михайла Володимировича про роз`яснення судового рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.С. Звєздова