Дата документу 20.03.2025
Справа № 334/9807/24
Провадження № 2/334/606/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участі секретаря судового засідання Соломоновій А.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Усенко Антон Володимирович, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Усенко Антон Володимирович, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 31.08.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенс Банк" було укладено кредитний договір №630466487, за умовами якого позичальнику було надано кредит.

З сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо позивача, у зв`язку з виконанням виконавчого провадження №66277430.

07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис № 7326 про стягнення на користь стягувача: Акціонерне товариство "Сенс Банк" з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №630466487 від 31.08.2016 року в розмірі 29911,77 грн.

Представник позивача вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки, по-перше, договір за яким вчинено виконавчий напис не був нотаріально посвідченим, а по-друге що виконавчий напис було вчинено з чисельними порушеннями норм законодавства.

У зв`язку з наведеним, представник позивача просить визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

02 грудня 2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Сторони по справі не з`явилися в судове засідання, повідомлені належним чином про час та місце слухання справи,.

Представник позивача в прохальній частині позову просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явивися. Надав до суду відзив.

Відзив обґрунтований наступним.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог. При цьому, посилаючись на те, що сума боргу за виконавчим написом є значно завищена, тобто небезспірність заборгованості, позивачем не зазначено будь-яких доводів щодо неправильного обчислення сум заборгованості.

Отже, будь яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором чи наявності щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач суду не надав.

Представник відповідача вважає, що позивач не спростував , що на час вчинення виконавчого напису розмір заборгованості був іншим.

Представник відповідача звертає увагу на тому факті, що нотаріусу необхідно надати документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника і прострочення виконання ним зобов`язань. Проте, чіткого переліку таких документів законодавець не дає. Згідно до заяви про вчинення виконавчого напису та додатків до неї вбачається, що Банком були виконані зазначені умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними.

Також, представник відповідача зазначає, що позивач не довів у встановленому процесуальним законом порядку належними і допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором станом на дату вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису була іншою ніж та, яка була визначена у виконавчому написі, не надав ні власного контррозрахунку суми заборгованості по кредитному договору, ні доказів погашення існуючої заборгованості, ні доказів, які б підтверджували наявність іншого розміру заборгованості, відмінного від визначеного у виконавчому написі.

Позивачем не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом. Свого розрахунку позивач не надала.

Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що відповідні кошти були стягнуті та перераховані на користь Банку (розпорядження про перерахування, платіжні документи, тощо). Відповідач не отримував на свої рахунки грошові кошти на виконання виконавчого напису в тому розмірі, як про те зазначає Позивач та відповідні документи в матеріалах справи відсутні.

Треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

31.08.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерне товариство "Альфа Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» було укладено кредитний договір №630466487, за умовами якого позичальнику було надано кредит.

07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис № 7326 про стягнення на користь стягувача: Акціонерне товариство "Альфа Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №630466487 від 31.08.2016 року в розмірі 29911,77 грн.

27.07.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем, було відкрито виконавче провадження № 66277430 щодо виконання виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем № 7326 від 07.06.2021 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариств «Альфа Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк».

02.08.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем, було винесено постанову про звернення стягненняч на заробіну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

30.09.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем, було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Позивач зазначив, що на дату складання позовної заяви, в межах виконавчого провадження № 66177430 з ОСОБА_1 було стягнуто 12690,12 грн., з яких: 11047,40 грн. кошти перераховані на користь стягувача АТ «Сенс Банк»; 1104,74 грн. кошти перераховані, як основна винагорода виконавця; 269,00 кошти перераховані стягувану, як повернення суми використаного авансового внеску (сплата за користування АСВП на користь ДП «НАІС»); 263,02 грн. обліковуються на депозитному рахунку виконавця та не була розподілена. Даний розрахунок підтверджується відповіддю приватного виконавця Котулою А.М., платіжним дорученням № 33 від 29.10.2021 року, платіжним дорученням № 12 від 21.02.2022 року, платіжним дорученням № 29 від 31.05.2022 року, платіжним дорученням №44 від 18.06.2022 року, платіжним дорученням № 103 від 06.06.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що наданий представником відповідача кредитний договір на підставі якого нотаріусом вчинено нотаріальний напис не посвідчений нотаріально, як це передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місце знаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотеко держателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідача не надано до суду доказів, що нотаріусом було вчинено нотаріальний напис на нотаріально посвідченому договорі, що свідчить про незаконність такого виконавчого напису.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог і визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм законодавства, відповідачем не доведено відповідність вчиненого виконавчого напису вимогам закону, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, містить такі елементи:

1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом,іншими правовими актами або правочином підстав).

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто бездостатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів зборжника) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Оскільки, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог щодо визання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, то і майно, набуте без достатньої правової підстави, а саме кошти , які були стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" підлягають поверненню.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8500 грн., на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Усенко А.В. від 19.11.2024 року, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, акт здачі-прийняття наданих послуг від 19.11.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 19.11.2024 року, договір про надання правничої допомоги від 01.10.2024 року.

Представник відповідача у своєму відзиві зазначила, що заявлені витрати на правничу допомогу є не спів мірними з розміром заявлених вимог, завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису просила зменшити.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг.

Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота.

Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь.

З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, зокрема, того, що передумовою звернення позивача до суду були дії відповідача, а також того, що лише після вжиття позивачем правових способів захисту шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим, позивачу необхідно було скористатися правовою допомогою кваліфікованого адвоката, - відповідачем було відновлено його право, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 8500 грн. не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому адвокатом.

Так, виходячи з складності справи та виконаних адвокатом робіт, суд стягує з позивача на користь відповідача 8500 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Усенко Антон Володимирович, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7326 від 07.06.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем про стягнення на користь стягувача Акціонерне товариство «Сенс Банк» з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором№ від 31.08.2016 року в розмірі 29911 гривень 77 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави 11047 гривень 40 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8500 гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Гнатюк О. М.