ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4204/25 Справа № 193/23/23 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 193/23/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Кравченко Н. О. у селі Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 січня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Всеукраїнська центральна спілка споживчих товариств Укркоопспілка Софіївська райспоживспілка, про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 запевнила позивача, що вона є власником кафе та літнього майданчика за адресою АДРЕСА_1 . Документи про право власності на будівлю кафе «Мрія» та літнього майданчика позивач не бачила. За обладнання та літній майданчик вона заплатила ОСОБА_2 за обладнання 2000 дол. США та за літній майданчик 3000 дол. США, про що ОСОБА_2 02 лютого 2021 року написала розписку про отримання грошових коштів.

Після передачі грошових коштів, позивачем з власником кафе «Мрія» було укладено договір оперативної оренди об`єкта нерухомості у грудні 2021 року.

Позивач зазначила, що у травні 2022 року, після початку повномасштабної агресії на території України,її доходи зменшились, у зв`язку із чим вона звернулася до власника майна з питанням зменшення орендної плати а потім за поверненням майна, на що їй з приводу майна-літнього майданчика було відмовлено.

В результаті позивач звернулася до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти в сумі 5000 дол. США, на що відповідач перестала спілкуватись з нею.

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення, яке було закрито 14 липня 2022 року за наявністю цивільно-правового спору та відсутності факту кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України.

Позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 5000 дол. США ОСОБА_2 набула безпідставно та вони підлають стягненню з відповідача, на підставі ст. 1212 ЦК України, в еквіваленті станом на 06 січня 2023 року 182 800 грн оскільки ОСОБА_2 ввела її в оману щодо належності майна - літнього майданчика та майна згідно опису.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Н.Ю., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , уклавши договір оренди № 4-28.01.21 від 01 лютого 2021 року та підписавши до нього акт приймання передачі об`єкта нерухомості від 01 лютого 2021 року, достеменно знала, що приймає в оренду «літню площадку» розміром 40 кв.м, а не купляє як об`єкт «літню площадку», але свідомо віддала 02 лютого 2021 року грошові кошти ОСОБА_2 , за її розумінням, саме за купівлю літнього майданчика в розмірі 3000 дол. США, а також, враховуючи, що по цей час ОСОБА_1 володіє та користується придбаним майном, отже, така поведінка є нелогічною, суперечливою є безпідставним, оскільки під час розгляду справи позивачем зазначалось, що ніякого договору оренди 01 лютого 2021 року не укладала, позивач, на відміну від відповідача, не приймала в оренду площу літнього майданчику та вважала, що останній на законних підставах перебуває у її власності.

Апелянт наполягає на тому, що відповідач ОСОБА_2 запевнила позивача, що вона є власником кафе та літнього майданчика, тому позивач вважала що законно придбала у відповідача за обладнання та літній майданчик за 5000 дол. США, які, на переконання апелянта, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка підтимала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно копії розписки ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в сумі 5000 дол. США від ОСОБА_1 за обладнання кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та літній майданчик.

Оригінал розписки суду не наданий, дата написання розписки відсутня., однак сторони не оспорюють факт написання цієї розписки та її зміст.

Згідно копії листа 07 травня 2022 року ОСОБА_1 направлено вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 5000 дол. США, враховуючи, що ОСОБА_2 не є власником літнього майданчика та обладнання. Доказів направлення не надано. (а.с.9)

Згідно копії кримінального провадження, яке надійшло з ВП № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме заяви ОСОБА_1 від (без дати) вона зазначила, що ОСОБА_2 заявляючи, що вона є власницею літнього майданчику кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » продала їй майданчик за 3000 дол. США. 01 лютого 2021 року заявницею було укладено договір оренди, за яким вона брала в оренду у власника орендодавця Софіївської райспоживспілки будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 127 кв.м ІН 022 та підсобного приміщення, площею 53 кв.м. Також зазначила в заяві, що на її питання, чому орендодавцем зазначений інший власник, а не ОСОБА_2 , вона отримала відповідь, що так краще, з чим вона погодилася. Також згідно даної заяви ОСОБА_1 повідомила, що листом вона вимагала від відповідача 3000 дол. США за літній майданчик.(а.с.11-13)

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 14 липня 2022 року зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено факт передачі грошових коштів за літній майданчик, який складався з металевих конструкції. 30 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та Софіївською райспоживспілкою укладено договір оренди № 7 з оплатою щомісячної оренди 6 800 грн на початку військової агресії. ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_5 з проханням зменшити орендну плату, оскільки не було доходу, отримавши відмову. Після чого ОСОБА_1 просила ОСОБА_5 повернути їй грошові кошти за літній майданчик, на що також отримала відмову, оскільки він є невід`ємною частиною нежитлового приміщення - власності Софіївської райспоживспілки за адресою АДРЕСА_1 . Після чого вона стала телефонувати ОСОБА_2 з вимогою надати документи або повернути гроші в розмірі 5000 дол. США. Допитана в якості свідка ОСОБА_2 повідомила, що за власні кошти, а не за рахунок орендної плати побудувала літній майданчик, який не є капітальною будівлею, матеріали купували самостійно, біля орендованого нею нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . На підтвердження слідчому було надано копію ескізу для майбутнього будівництва, який узгоджений з архітектором та документи на оплату будівельних матеріалів та робіт. Також ОСОБА_2 слідчому повідомила, що закупляла також матеріали для навісної стелі, туалету, каналізації, робила опалення в кафе «Мрія». Під час оренди їй було невідомо, що всі поліпшення перейдуть у власність Софіївської райспоживспілки. Даний пункт з`явився після проведення будівництва. Також пояснила, що ОСОБА_1 вона пояснила, що продає свій бізнес та будівельні матеріали, з яких зроблений літній майданчик, так як він не є капітальним будівництвом, на що ОСОБА_6 погодилася. 01 лютого 2021 року вона та ОСОБА_1 пішли до ОСОБА_5 познайомитись та переоформити договір оренди. Що й було зроблено. 01 лютого 2021 року вона та власник майна підписали акт прийому-передачі приміщення кафе «Мрія». На наступний день 02 лютого 2021 року вона отримала від ОСОБА_7 5000 дол. США за бізнес із замовленнями на 3 місяці, налагодженою роботою з постачальниками, будівельними матеріалами літнього майданчика, обладнанням для приготування їжі, холодильні камери, холодильники, музичну акустику, телевізор, посуд, меблі, обладнання кухні, посуд для сервірування, барну стійку, вітрини. Через рік у березні 2022 року ОСОБА_7 звернулася до неї з вимогою про повернення коштів, на що вона їй відмовила, оскільки та на добровільній основі придбала майно. В постанові зазначено, що допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_2 за власні кошти закупила обладнання, посуд, меблі, вітрину, акустику, телевізор, металеву конструкцію літнього майданчика та його покриття, документи (квитанції на матеріали) на будівлю літнього майданчика, ескіз було надано ОСОБА_2 , ОСОБА_7 у присутності свідка ОСОБА_8 , кримінальне провадження закрито у зв`язку із встановленням між особами цивільно-правових відносин та відсутності в діяннях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України. Постанова не оскаржувала ся. (а.с.14-17)

Згідно направлених копій матеріалів кримінального провадження № 0000093 від 05 липня 2022 року надано перелік майна, який позивачем визнано в судовому засіданні як перелік придбаного нею майна за 5000 дол. США (а.с.72-73);

копія акту приймання передачі об`єкта нерухомості до договору № 4-28 січня 2021 року ОСОБА_1 власником Софіївською райспоживспілкою передано в оренду нерухоме майно: нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 180 кв.м з літнім майданчиком розміром 40 кв. м , представник третьої особи в особі директора ОСОБА_5 пояснити суду зміну площі орендованого майна не зміг, документів не надано.(а.с.74)

Копію договору оренди № 4-28.01.21 від 01 лютого 2021 року, невід`ємною частиною якого є даний акт, жодною стороною не наданий.

Також матеріалами справи встановлено, що згідно договору оренди між ОСОБА_1 та Софіївською райспоживспілкою в особі директора Зигала М.В. від 28 грудня 2021 року, ОСОБА_1 передано в оренду нежитлове приміщення магазину «Мрія», загальною площею 127 кв.м та підсобне приміщення загальною площею 53 кв.м. (а.с.18)

Згідно копії Журналу обмірів площ вул. Поштова, 2 літера «А» смт. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області зазначено: коридор 1.6 кв.м, торгівельний зал 124,1 кв. м, підсобка 61,3 кв. м, загальна площа 1 поверх 187 ,0 кв. м , по літ «А» 200,5 кв. м., (а.с.77) та план будівлі (а.с.80)

Згідно копії накладної № 40 від 10 червня 1995 року ОСОБА_2 оплачено фанеру в сумі 50 000 грн (а.с.82), інші надані копії не оплачені орендарем ОСОБА_2 .

Згідно договору оренди 4-30.12.20 від 28 грудня 2020 року між ОСОБА_2 та Софіївською райспоживспілкою в особі директора ОСОБА_9 їй передано в оренду нежитлове приміщення магазину «Мрія», загальною площею 90 кв.м . (а.с.191-194)

Натомість, в акті приймання-передачі до договору оренди 4-30.12.20 та 13.30.12.20 від 28 грудня 2020 року між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та Софіївською райспоживспілкою в особі директора Зигало М.В. орендарями передано орендодавцю нежитлове приміщення магазину «Мрія» , площею 180 кв.м з літньою площадкою 40 кв. м (а.с.195)

Згідно ескізу розширення літнього майданчика, узгодженого із головним архітектором Софіївської районної державної адміністрації В.Бовкун застосовані матеріали бокового фасаду : метало черепиця або шифер, настил-дошка, каркас з кутника та бруса, підшивка вагонкою та вбачається, що розширення узгоджено до вже існуючого літнього майданчика із застосування підпорної стіни та стойок навісу (а.с.77-79)

Згідно копії договору оперативної оренди об`єкта нерухомості 7-30.12.21 28 грудня 2021 року, Софіївська райспоживспілка в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали договір про оренду нерухомого майна - нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », інвентарний номер 022, загальною площею 127 кв.м та підсобне приміщення загальною площею 53 кв. м за адресою АДРЕСА_1 . Згідно п. 1.2. об`єкт оренди використовується для діяльності ресторанного господарства та надання послуг з мобільного харчування.

Згідно п. 1.3. об`єкт оренди належить орендодавцю на підставі права власності за свідоцтвом № 47-47 від 29 грудня 2002 року. Згідно п. 2.4.3. Договору, який є типовим, поліпшення, які не можуть бути відокремлені від основного об`єкта оренди, проведені орендарем, об`єкта оренди і переходять у власність орендодавця без відшкодування вартості майна орендарю.

Згідно п.3.3.13 до початку проведення робіт, що передбачають втручання в інженерні комунікації об`єкта оренди, проведення його переобладнання, реконструкції, перепланування, капітального ремонту, створення будь-яких інших невід`ємних поліпшень об`єкта оренди, отримати відповідну письмову згоду Орендодавця. Згода оформлюється виключно шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору. В 30-денний термін після завершення реконструкції, перепланування, капітального ремонту відповідного документального оформлення орендар зобов`язаний передати орендодавцю оригінали проектно-кошторисної документації , акт виконання прихованих робіт, кошторисну документацію, документи, що підтверджують прийняття в експлуатацію об`єкта оренди після виконання будівельних робіт, усіх дозвільних документів та іншої документації, пов`язаної з дозволами на виконання цих робіт, крім випадків, коли проведення певних робіт не потребує згідно чинного законодавства обов`язкового отримання та підготовки зазначеної вище документації. Уся дозвільна документація на проведення таких робіт отримується орендарем на ім`я власника об`єкта оренди. Витрати орендаря , пов`язані з виконанням таких робіт, не відшкодовуються орендодавцем, якщо інше не передбачено письмовою згодою сторін, оформленою додатковою угодою до цього договору. Орендна плата встановлена в сумі 6 800 грн щомісяця (а.с.18-26).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів, позивач посилалась на те, що грошові кошти в розмірі 5000 дол. США ОСОБА_2 набула безпідставно та вони підлають стягненню з відповідача у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 ввела в оману позивача щодо належності їй майна - літнього майданчика та майна згідно опису. Позивач вважає, що відповідно до ст. 1212 ЦК України з відповідача на її користь мають бути стягнуті 5000 дол. США.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка передала грошові кошти в розмірі 5000 дол. США з яких 2000 дол.США за обладнання, меблі, посуд, а 3000 дол. США за літній майданчик, збудований відповідачкою самостійно та не взятий на баланс Софіївською райспоживспілкою, тобто який не являється невід`ємною частиною нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , до цього часу користується вказаним майном, сплачує орендну плату, що свідчить про те що у позивача ОСОБА_1 відсутні підстави для витребування майна, а саме грошових коштів в розмірі 5000 дол. США у ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідачє зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що що позивачка передала грошові кошти в розмірі 5000 дол. США з яких 2000 дол.США за обладнання, меблі, посуд, а 3000 дол. США за літній майданчик, збудований відповідачкою самостійно та не взятий на баланс Софіївською райспоживспілкою, тобто який не являється невід`ємною частиною нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , до цього часу користується вказаним майном, сплачує орендну плату, що свідчить про те що у позивача ОСОБА_1 відсутні підстави для витребування майна, а саме грошових коштів в розмірі 5000 дол. США у ОСОБА_2 в порядку ст. 1212 ЦК України.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У справі яка переглядається апеляційним судом предметом спору є стягнення грошових коштів за користування квартирою відповідно до ст. 1212 ЦПК України, а саме безпідставно набутих коштів.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, зокрема висновку суду про те, що ОСОБА_1 , уклавши договір оренди № 4-28.01.21 від 01 лютого 2021 року та підписавши до нього акт приймання передачі об`єкта нерухомості від 01 лютого 2021 року, достеменно знала, що приймає в оренду «літню площадку» розміром 40 кв.м, а не купляє як об`єкт «літню площадку», але свідомо віддала 02 лютого 2021 року грошові кошти ОСОБА_2 , за її розумінням, саме за купівлю літнього майданчика в розмірі 3000 дол. США, та про те, що поведінка позивача є нелогічною, суперечливою, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, ОСОБА_1 , уклавши договір оренди № 4-28.01.21 від 01 лютого 2021 року, укладення якого не заперечується сторонами у справі, та підписавши до нього акт приймання - передачі об`єкта нерухомості від 01 лютого 2021 року, достеменно знала, що приймає в оренду «літню площадку» розміром 40 кв.м, а не купляє як об`єкт «літню площадку», але свідомо віддала 02 лютого 2021 року грошові кошти ОСОБА_2 , за її розумінням, саме за купівлю літнього майданчика в розмірі 3000 дол. США. Доказів протилежного позивачем по справі не надано.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 запевнила позивача, що вона є власником кафе та літнього майданчика, тому позивач вважала що законно придбала у відповідача за обладнання та літній майданчик за 5000 дол. США, які, на переконання апелянта, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вказані доводи апеляційної скарги, в їх сукупності, зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного його тлумачення, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Отже, доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мартинова Наталія Юріївна, залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: