ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 146/561/21

Провадження № 61-12011св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року в складі суддів Скаковської І. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року в складі колегії суддів Голоти Л. О., Сопруна В. В., Рибчинського В. П.

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в цивільній справі № 146/561/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У травні 2021 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування.

28 травня 2021 року ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області позовну заяву визнано неподаною та повернуто з доданими до неї додатками позивачу на підставі частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

22 червня 2021 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року повернуто заявниці. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2 270,00 грн та стягнуто з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.

12 липня 2021 року ухвалою Вінницького апеляційного суду визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року повернуто заявниці. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 4 540,00 грн та стягнуто з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.

22 червня 2021 року Томашпільський районний суд Вінницької області видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на корить держави.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 22 червня 2021 року в справі № 146/561/21, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

21 червня 2024 року ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області заяву повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

07 серпня 2024 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що суду першої інстанції не надано доказів виконання заявницею абзацу 2 частини другої статті 183 ЦПК України, а саме доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) поданої до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, в якій просить їх скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судового рішення за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що судами порушено її право на доступ до правосуддя.

Суди помилково визнали відсутніми докази направлення заяви в порядку статті 183 ЦПК України іншим учасникам справи.

Зазначає, що до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, нею було долучено поштову квитанцію про надіслання примірника заяви іншому учаснику справи, однак апеляційний суд під час огляду матеріалів справи на це уваги не звернув.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні від 04 грудня 1995 року в справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 13343/87, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Отже, забезпечення права осіб на доступ до суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження в цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша та п`ята статті 4 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 22 червня 2021 року в справі № 146/561/21, таким, що не підлягає виконанню (а. с. 137, 138).

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконання судових рішень в цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) визначених в Розділі VIЦПК України.

За вимогами частин першої другої статті 432 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі заяви) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин другої, третьої статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виснував, що суду не надано доказів виконання заявником положень частини другої статті 183 ЦПК України, а саме доказів надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) поданої до суду заяви.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вважав, що судом першої інстанції не допущено порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Верховного Суду з наведеним висновком судів не погоджується, з огляду на таке.

Під час перевірки доводів касаційної скарги заявниці і дослідження матеріалів справи Верховним Судом встановлено, що в конверті, датованому 17 червня 2024 року відповідно до відмітки штампу пошти, яким ОСОБА_1 направляла суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виявлено дві квитанції АТ «Укрпошта» від 17 червня 2024 року:

1) № 304, рекомендований лист; кому: ОСОБА_2 ; куди: 24222 Паланка; маса: 0,008 кг; за масу: 30,00 грн; марки кл.: 30,00 грн (17.06.2024 09:47:49);

2) № операції 8 Сорочка Харківська обл. Fмарка 2024 30,00 грн (17.06.2024 09:47:48).

Оскільки вказані квитанції в порушення вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказ Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), відповідальним працівником апарату суду першої інстанції не були підшиті до матеріалів справи, про що працівниками управління забезпечення роботи третьої судової палати секретаріату Касаційного цивільного суду складено відповідний акт.

Зазначене спростовує висновки судів про те, що заявницею не було дотримано вимоги частини другої статті 183 ЦПК України.

Суд першої інстанції передчасно залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 , не врахувавши надані заявницею до заяви докази направлення іншим учасникам справи примірника такої заяви, які, вочевидь, у зв`язку з технічною помилкою не були належним чином долучені судом першої інстанції до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції порушень вимог цивільного процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, не виправив.

Такі дії порушують право особи на доступ до суду як складової частини права на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції порушили норми процесуального права, що призвело до обмеження права особи на доступ до суду як складової частини права на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними судами обох інстанцій порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про залишення заяви без розгляду, та з метою недопущення порушення права заявника на доступ до правосуддя Верховний Суд висновує про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська