Справа № 473/6364/23
РІШЕННЯ

іменем України

"16" квітня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

За участю представника позивача адвоката Боднарук В.В., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

встановив

Представник позивача ОСОБА_2 - адвоката Боднарук В.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що після смерті бабусі відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 25 вересня 2004 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В..

ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, та все без винятку нерухоме та рухоме майно своєму синові та батькові позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М..

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 ..

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Бенчак М.Т. з питання оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , однак нотаріусом було встановлено, що спадкоємець пропустила строк встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Також позивач звернулася до приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдарової О.М. з питання оформлення спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , однак нотаріусом було встановлено, що спадкоємець пропустила строк встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що вказаний строк вона пропустила з поважної причини, оскільки про смерть бабусі, вона дізналася від знайомих лише на початку березня 2023 року. Крім того Постановою КМУ від 24.06.2022 №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», - встановлений перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, який зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Через введений воєнний стан нотаріальні контори були зачинені, нотаріуси припинили свою роботу із за різних причин. Вона вимушена була виїздити за кордон. Також позивач захворіла на короновірус, що дало тяжкі ускладнення для її здоров`я та по теперішній час вона змушена постійно лікуватися те звертатися за допомогою до медичних працівників.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 21 листопада 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 20 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року прийнято від представника позивача адвоката Боднарук В.В. заяву про зміну предмету позову. В позовній заяві представник позивача просив надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19 липня 2024 року за клопотанням представника позивача адвоката Боднарук В.В. залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19 липня 2024 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик та допит в судовому засіданні свідків.

Ухвалою суду від 31 січня 2025 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону ОСОБА_2 .

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 07 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Боднарук В.В. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала, що строк пропущено позивачем без поважних причин.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Вознесенськ Вознесенського району, Миколаївської області померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 12.11.2021 року).

На випадок свої смерті ОСОБА_3 29.09.2017 року склала заповіт, який був посвідченим приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, та все без винятку нерухоме та рухоме майно заповідала ОСОБА_4 . (а.с.12)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Вознесенськ Миколаївської області помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 13.04.2021 року). Після його смерті спадкоємицею за законом першої черги є позивачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , як дочка (свідоцтво про народження НОМЕР_3 , видане 22.12.2017 року).

Позивачка ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 є спадкоємицею за правом представлення, відповідно до ст..1266 ЦК України . (свідоцтво про народження НОМЕР_3 , видане 22.12.2017 року, свідоцтво про народження НОМЕР_4 видане 12.12.1985 р., Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.03.2023 р., Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб від 20.03.2023 р.).

Позивачка ОСОБА_2 15.11.2023 року вернулася до приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдарової О.М. з питання оформлення спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , однак нотаріусом було встановлено, що спадкоємець пропустила строк встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому відмовила позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 56).

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що у приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Ельдарової О.М. заведена спадкова справа №2/2022 року від 20.01.2022 року на підставі заяви від племінниці померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 . (а.с.54,55).

Суд встановив, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 закінчився 04 травня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанови Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі № 671/208/22, від 17 січня 2024 року у справі № 357/10080/22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за правом представлення, посилалася на те, що їй не було відомо про смерть спадкодавця, у зв`язку з вйськової агресією вона з дитиною виїхала за кордон, крім того вона захворіла і змушена була лікуватися.

Верховний Суд України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 вказав, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

У постанові від 14 вересня 2016 року в справі № 755/7357/15-ц Верховний Суд України зазначив, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Вказані висновки Верховного Суду України, неодноразово підтримані Верховним Судом, зокрема у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 29 травня 2024 року у справі № 757/48977/21.

У постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що не спілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

За обставин розглядуваної справи позивачка, будучи повнолітньою, дієздатною особою та спадкоємцем за право представлення після смерті свого батька, не мала об`єктивних перешкод для того, щоб цікавитися життям та долею своєї бабусі ОСОБА_3 .

Крім того, суд вважає, що саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5), відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Отже, позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивачка до суду не подала.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Установивши, що позивачка ОСОБА_2 пропустила строк для прийняття спадщини, не навівши обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для неї щодо подання такої заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2025 року.

Суддя: М.М. Ротар