Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1120/24 Головуючий у 1-й інст. Гарбарук І. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №291/1120/24 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гарбарук І.М. в селищі Ружині,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Позивач, Банк, АТ «ПриватБанк») звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 серпня 2022 року в розмірі 62 145,73 грн, а саме: 48969, 24 грн заборгованості за тілом кредиту та заборгованість за прострочений кредит в розмірі 13 176,49 грн. А також стягнути 2 422,4 грн судових витрат.

Позов мотивувався тим, що 25 серпня 2022 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту і заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Договір), чим погодився з його умовами.

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами відповідно до умов договору. Разом з тим, з 03 вересня 2023 року позичальник перестав вносити кошти посилаючись на «спірні», на його думку, операції, які були проведені по його картці номер НОМЕР_1 за 03 вересня 2025 року - списання коштів з карти поза його волею.

Водночас в ході перевірки даної інформації, було встановлено, що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_1 відбувалися з різних пристроїв без зміни логіна, але зі зміною пароля, що є компрометацію клієнта власних персональних даних входу в Приват24 та ПІН-кода картки, що і призвело в подальшому до проведення оскаржувальних операцій. Вина банку в проведених операціях по картці - відсутня.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказував, що ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, оскільки відповідач 03 вересня 2023 року став жертвою шахраїв, які без його відома зняли кошти з його банківського рахунку, а тому суд вважав, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулося не за його розпорядженням, поза його волею і він не повинен нести відповідальність за такі операції. До того ж виявивши безпідставне списання коштів, відповідач звернувся як до банку, так і до правоохоронних органів. Однак, АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується із такими висновками суду.

Зазначав, що для того, щоб зайти до Приват24 недостатньо мати лише номер мобільного телефону, потрібно або знати пароль входу, або ж для зміни паролю знати ПІН-код картки клієнта, щоб можна було змінити пароль входу до Приват24. За розголошення ПІН-коду несе відповідальність лише Клієнт. Таким чином, відповідач приховує від суду, що він розголосив персональні дані, які дали можливість провести платіжні операції. Саме необачність Клієнта, його довірливість ніяким чином не спростовують того факту, що зняття коштів було можливим у зв`язку з розголошенням персональних даних.

Звертає увагу суду на те, що місцевий суд переклав відповідальність за здійсненні операції на Банк, але Банк не може захистити рахунок клієнта, якщо останній розголошує свої персональні дані стороннім особам та операції здійснюються із коректним введенням даних.

ОСОБА_1 не довів, що здійснені 03 вересня 2023 року платіжні операції є неналежними платіжними операціями, оскільки, щоб операція вважалась неналежною має бути дотримана диспозиція норм права Закону № 1591-ІХ, а саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, в наслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути відкликана платником у будь-який час, але не пізніше настання моменту безвідкличності платіжної інструкції відповідно до цього Закону (п. 7 ст. 42 Закону № 1591-ІХ).

Стверджує, що на момент звернення ОСОБА_1 до банку, кошти з його рахунку були списані, а тому настав момент безвідкличності платіжної інструкції. Відповідальність за збитки, яких нібито зазнав позивач, має нести винна особа, яка заволоділа такими коштами, але ж ніяк не банк, який виконав розпорядження, сформоване від імені позивача на переказ коштів. Водночас, банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Представник Банку також вважає безпідставним посилання відповідача на наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, що кваліфікується за частиною 1 статті 190 КК України, оскільки даний факт, за відсутності особи, яка визнана винною у вчинені даного злочину, не має правового значення для вирішення даного спору. Оскільки обставини вчинення порушень і неправомірних дій з боку банку ОСОБА_1 не доведено жодним із доказів, а тому вважає що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову.

Також апелянт не погоджується із стягненням на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт, який надано адвокатом в межах розгляду даної справи. У додатку №1 вказано вид послуг, який надавався та вартість послуг, водночас не вказано час, який витрачений на кожну послугу. А тому вважає, що дана обставина є підставою для відмови в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просив судові витрати покласти на апелянта та стягнути витрати на правничу допомогу, які поніс та які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000, 00 грн.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги позивача є необгрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами. А також місцевий суд дійшов висновку, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулося не за його розпорядженням, поза його волею і він не повинен нести відповідальності за такі операції.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що 25 серпня 2022 року між сторонами було укладено кредитний договір. Відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - договір), чим погодився з його умовами. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ 13.12.2019 №151 "Про затвердження Положення про застосування цифро власноручного підпису в банківській системі України ".

Як убачається з матеріалів справи АТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору надало відповідачу кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії -04/26, тип - Універсальна GOLD, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку. Водночас ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом до 03 вересня 2023 року (том 1 а.с. 11).

Після 03 вересня 2023 року, відповідач припинив надавати своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, посилаючись на «спірні» операції, які були проведені 03 вересня 2023 року по його картці номер НОМЕР_1 .

Із копії розрахунку заборгованості слідує, що станом на 05 серпня 2024 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед Банком в сумі 62 145,73 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48 969,24 грн та заборгованості за прострочений кредит в розмірі 13 176,49 грн (том 1 а.с. 10).

Також із виписки та розрахунку вбачається, що до цього списання у відповідача була відсутня як прострочена так і поточна заборгованість (том 1 а.с. 220-227).

Крім того, судом встановлено, що за зверненням 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 позивачем в ході перевірки було встановлено такі обставини: клієнт не підтверджує списання від: 03/09/2023 12:04:45 03/09/2023 P32 S DB -4,140.60 UAH -4,020.00 -140.60 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:08:47 03/09/2023 P32 S DB -4,140.60 UAH -4,020.00 -140.60 0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:09:43 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:10:19 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:11:13 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:11:56 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:12:52 03/09/2023 P32 S DB -8,177.69 UAH -7,939.50 -277.69 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти. Списання коштів також підтверджується письмовою відповіддю ПриватБанку на запит суду з долученою банківською випискою.

Переказ проведено на картки іншого банку - «TASCOMBANK». Встановити власників рахунків, що належать іншому банку під час даної перевірки - не є можливим. Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки, яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM, встановлено, що номер фінансового телефону НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 - не змінювався.

Аналізом логінів входів в Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером НОМЕР_2 зафіксовано вхід з нетипового пристрою - SMARTPHONE iOS 16.5. Перший вхід з нетипового SMARTPHONE було здійснено 2023-09-03 11:41:32. При цьому було проведено зміну паролю входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 .

Водночас, для відновлення паролю Приват24, необхідно: в полі "логін" вказати фінансовий номер телефону (він має бути активний); на етапі вводу пароля натиснути "Забули пароль?"; підтвердити свої дії, прийнявши дзвінок з банку та виконати озвучені інструкції; вибрати одну з своїх карток, ввести пін-код картки, натиснути "Далі"; після успішного вводу PIN-кода картки необхідно ввести новий пароль, який буде використовуватися для входу та натиснути "Продовжити".

Авторизацію в Приват24 з нетипового пристрою підтверджено в СМС: 2023-09-03 о 11:46:19 Контакт проведено (OK) НОМЕР_2 Р24А restoreaccess. Вхід в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_1 ІПН відбувалися з різних пристроїв без зміни логіна, але зі зміною пароля.

Як убачається із письмової відповіді ПриватБанку від 29 жовтня 2024 року №14749281-ВБ, що спірні транзакції, які заперечує відповідач вдалося провести в результаті телефонного дзвінка до відповідача з пропозицією змінити номер, як результат сім-карта відповідача була перевипущена, та отриманий доступ до Приват24 з нетипового пристрою надав можливість проведення операції р2р на інший банк + Оплата Частинами (пункт 15 відповіді, а.с. 125 том 1).

Також, судом встановлено, що 03 вересня 2023 року о 13:03:54 відповідач звернувся на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" номером телефону "3700" з повідомленням про вчинені дії щодо списання коштів з карткового рахунку та проханням негайно заблокувати кредитну карту, вказане підтверджується письмовою відповіддю ПриватБанку на запит суду (том 1 а.с. 125-129).

За зверненням відповідача до відділення поліції із заявою щодо вчинення шахрайських дій, 13 вересня 2023 року відділом поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було розпочато кримінальне провадження за частиною 4 статті 190 КК України та внесені дані в ЄРДР за N0001583 (том 1 а.с. 62).

Із листів izibank від 16 серпня 2024 року, у відповідь на звернення відповідача та його дружини ОСОБА_2 , вбачається, що станом на 16 серпня 2024 року на їх ім`я немає та ніколи раніше не було відкрито рахунків за проєктом izibank в АТ "ТАСКОМБАНК" (код банку 339500, ) (том 1 а.с. 63 на звороті - 64).

Як убачається з відповіді приватного акціонерного товариства «Київстар», який наявний в матеріалах справи, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру НОМЕР_2 о 10 год. 25 хв. 03 вересня 2023 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання договору в письмовій формі або реєстрації, відповідно до "Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг", затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 № 235 та за жодною особою зареєстрований не був.

В інформаційних системах ПрАТ «Київстар» наявні дані щодо переведення о 10 год 25 хв. 03 вересня 2023 року телефонного номеру НОМЕР_2 на контрактну форму обслуговування ПрАТ «Київстар» за письмовим договором з фізичною особою ОСОБА_3 (копія замовлення у додатку 1). Також в інформаційних системах компанії зафіксовано, що об 11 год. 20 хв. 03 вересня 2023 року, у дилерському магазині з назвою «Київстар», який належить іншій юридичній особі та знаходиться за м. Кропивницький, вул. Преображенська, 16-в, здійснено заміну SIM-карти з телефонним номером НОМЕР_2 на нову SIM-картку (формату USIM) з таким самим телефонним номером. Відомості про особу, яка здійснювала заміну сім-карти з телефонним номером НОМЕР_2 об 11 год. 20 хв. 03 вересня 2023 року, в інформаційних системах компанії відсутні (том 1 а.с. 148-157).

Разом з тим, АТ «ТАСКОМБАНК» у своєму листі повідомив, що ОСОБА_3 в АТ«ТАСКОМБАНК» видано миттєву банківську платіжну картку № НОМЕР_4 , яка не є персоніфікованою міжнародною карткою та оформлено віртуальну банківську платіжну картку № НОМЕР_5 , яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія (том 1 а.с. 163).

Колегія суддів зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказав, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження.

Разом з тим, колегія приходить до висновку про наявність факту порушення прав відповідача, який не мав наміру та волевиявлення на отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з його рахунку відразу звернувся із заявою щодо вчинення шахрайських дій до відділення поліції та повідомив банк.

Як убачається з матеріалів справи, 13 вересня 2023 року відділом поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було розпочато кримінальне провадження за частиною 4 статті 190 КК України та внесені дані в ЄРДР за №0001583 (том 1 а.с. 62).

Крім того, в матеріалах справи є письмова відповідь «ПриватБанку», яка надавалась на запит місцевого суду, з якої вбачається, що 03 вересня 2023 року о 13:03:54 ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» номером телефону « 3700 » з повідомленням про вчинені дії щодо списання коштів з карткового рахунку та проханням негайно заблокувати кредитну картку (том 1 а.с. 125-129).

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з перерахування коштів з банківської картки НОМЕР_1 в період 03 вересня 2023 року.

Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

З огляду на наведене, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відшкодування відповідачу витрат, понесених ним на забезпечення правничої допомоги.

При вирішенні питання щодо визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу місцевий суд врахував принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаним адвокатом обсяг робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), врахував також критерії розумності, виваженості, справедливості та прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення із позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Як убачається із матеріалів справи представник відповідача Лінчук Б.М. надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив здійснити розподіл судових витрат та зобов`язати позивача відшкодувати відповідачу судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, на загальну суму 10 000,00 грн, долучивши при цьому відповідні докази понесення таких витрат.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно частина першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 зазначив, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та час, витрачений на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення із позивачки на користь відповідачки витрат на правничу допомогу і навів в оскаржуваному рішення свої мотиви та належне обґрунтування.

У суді апеляційної інстанції представником відповідача - адвокатом Лінчуком Б.М. було заявлено вимогу про відшкодування за рахунок позивача витрат, понесених ОСОБА_1 за надання правової допомоги в апеляційному суді у розмірі 10 000,00 гривень із долученням відповідних документів.

Зокрема, адвокатом надано до суду наступні документи: - довіреність від 17 травня 2024 року на представництво ОСОБА_1., Додаток №4 від 08 квітня 2025 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06 травня 2024 року; рахунок на оплату №23 від 05 лютого 2025 року на суму 10 000,00 грн та квитанцію від 07 лютого 2025 року на суму 10 000,00 грн; акт приймання- передачі виконаних робіт (надання послуг) від 07 лютого 2025 року.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу, яка була надана відповідачу адвокатом Лінчуком Б.М. в сумі 10 000,00 грн, підтверджений належними та допустимими доказами.

Тому, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час який був витрачений для цього, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року - без змін.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді