Справа № 522/7231/25-Е
Провадження № 2-з/522/251/25
УХВАЛА

17 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання недійсною відмову від спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування рішення державного реєстратора.

Одночасно з позовною заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме 502/3000 часток квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, які належать на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що підставою для звернення позивача з даним позовом стало те, що 23.11.2000 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житло в рівних частках по 251/1000 частин загальної площі квартири, що складають 74,04 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

18.07.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №ОД07/07/2008/840-К/385, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 92 722,00 доларів США строком до 16 липня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зазначеного Кредитного договору, 18 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №ОД07/07/2008/840-П/385, за яким остання поручилась перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 вересня 2009 року було внесено записи про відчуження частки об`єкта нерухомості ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме: по 251/3000 частин загальної площі квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

14 вересня 2009 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни про право власності на 502/3000 частин загальної площі квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а саме - набуття ОСОБА_4 права власності на вказане майно на підставі Договору дарування № 19171 від 20.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М.

Указує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не дотримувались умов кредитного договору та не повертали кредитні кошти, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 у справі №2/1522/8619/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 124 189, 20 грн.

В подальшому, 01 липня 2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Арабаджи К. Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким засвідчено, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4 , 1933 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його онучка, ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги, доньки спадкоємця, ОСОБА_2 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 502/3000 часток квартири АДРЕСА_1 , належної спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О. М., 20 серпня 2009 року, р. № 1971.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2020 у справі №2/1522/8619/11 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 року в цивільній справі №2/1522/8619/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Консалт Солюшенс».

Указує, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2012 у справі № 2/1522/8619/11 залишається невиконаним боржниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на шкоду кредитору, чим порушується принцип обов`язковості виконання рішення суду.

Зазначає, що на його переконання, ОСОБА_2 , відмовившись від спадщини на користь своєї доньки, вчинила фраудаторний правочин на шкоду кредитору, з метою приховання цього майна від звернення стягнення на нього в майбутньому.

При цьому, в результаті укладення фраудаторного правочину ОСОБА_2 , 502/3000 часток квартири АДРЕСА_1 не вибули з власності сім`ї ОСОБА_5 , а лише було змінено титульного власника, що свідчить про недобросовісні дії, спрямовані на приховання цього майна від звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Указує, що вищевказане свідчить про наявність загрози на подальше відчуження оспорюваного майна після пред`явлення позову з метою наступного ускладнення виконання рішення суду.

Крім того зазначає, що в даному випадку забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти дій відповідачів, які за час розгляду справи можуть приховати майно, продати, знищити, знецінити його тощо.

Вважає, що дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення про стягнення з них заборгованості відповідачі вже демонстрували шляхом укладення оспорюваного правочину.

Ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, у випадку відчуження майна в ході судового розгляду, призведе до необхідності залучення співвідповідачів, зміну предмету позову, а у випадку відчуження майна після винесення рішення, до необхідності звертатися з позовом до нового власника.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову та унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки загроза повторного відчуження майна, що є предметом оспорюваного правочину, є реальною.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви у межах вирішення цієї заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, № 9 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на ймовірність утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позову без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, всупереч вказаних процесуальних норм та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття вказаного у заяві виду забезпечення позову.

Посилаючись на наявність загрози на подальше відчуження оспорюваного майна після пред`явлення позову, позивачем не надано доказів у підтвердження цих обставин.

Саме по собі посилання на наявність потенційної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 755/9322/20.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову відсутні, а тому у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА