441/2492/23 2/441/45/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17.04.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сорока М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_2 адвокат Дашинич О.Б. звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просила визнати недійсним договір дарування Р№ 523 від 20.03.2007, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., згідно з яким ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/4 частку цієї квартири.

Позов мотивує тим, що їй та членам її сім`ї ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_5 (мати), ОСОБА_6 (син) на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . При зверненні до адвоката за консультацією з приводу спадкування після смерті матері, 12.07.2023, з`ясувалося, що 1/4 частка права власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 20.03.2007, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності, може бути здійснений шляхом укладення нотаріального договору між співвласниками про поділ майна або в судовому порядку. Однак, поділу квартири ні в договірному, ні в судовому порядку не було. Відповідно, договір дарування 1/4 частки не міг бути укладений, оскільки квартира належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, частки не виділялися і, відповідно, її батько подарував набувачу майно, якого сам не мав, адже не мав у власності 1/4 квартири. Вважає, що за таких умов, договір дарування 1/4 квартири підлягає визнанню недійсним із скасуванням державної реєстрації права власності на 1/4 квартири за ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дашинич О.Б. позов підтримала, з мотивів наведених у ньому, просила задовольнити, щодо застосування строку позовної давності, як про це у заяві просив представник відповідача заперечила, мотивуючи тим, що про оспорюваний договір дізналась при зверненні до адвоката 12.07.2023, інші твердження представника вважає надуманими.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Марич І.Ю. 21.10.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача та застосування судом строку позовної давності.

Як ствердила у суді представник позивача, другий відповідач у справі ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти померлого, які можуть бути спадкоємцями померлого, є сторонами у даній справі, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до норм ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до приписів ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно копії Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29.11.2005, виданого Малим підприємством «Ребус», об`єкт нерухомого майна, розташований в АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності (а.с. 4).

Як вбачається з Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 1/4 частка у АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено: «договір дарування Р№ 523, 20.03.2007, Приватний нотаріус Городоцького РНО ОСОБА_7 », інші співвласники ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 мають 1/1 частку приватної спільної сумісної власності на це майно (а.с. 7, 8).

Відповідно до п. 1 Договору дарування від 12.03.2007, ОСОБА_8 подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 2 Договору 1/4 частина, яка дарується, належить ОСОБА_8 на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комарнівською міською радою 24.10.2006 та зареєстрованого комунальним підприємством «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 12258551.

Судом витребувано у із Львівського Державного нотаріального архіву документи на підставі яких приватним нотаріусом Городоцького РНО Тимофєєвою А.М. було вчинено нотаріальну дію, а саме посвідчено договір дарування за реєстровим № 523 від 20.03.2007, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Серед наданих архівною установою матеріалів відсутні документи, що підтверджували б поділ на частки квартири АДРЕСА_1 . Не підтверджується такий поділ і відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відтак, зважаючи на те, що відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів поділу майна, що перебувало у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що договір дарування 1/4 частки не міг бути укладений, оскільки квартира належала співвласникам на праві спільної сумісної власності, частки не виділялися і, відповідно, дарувальник не мав у власності частки квартири. Тому такий договір суперечить закону і підлягає визнанню недійсним.

Виходячи з того, що таке право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, який слід визнати недійсним, підлягає скасуванню також державна реєстрація права власності на 1/4 зазначеної квартири за ОСОБА_4 .

З приводу вимоги представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що позивачка у разі звернення до нотаріус по спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини за матір`ю, могла і мусила в 2009 році чи наступних роках довідатись про оскаржений нею договір.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки як пояснила суду представник позивача, ОСОБА_2 на день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом з нею на АДРЕСА_2 і, відповідно, була зареєстрована за цією адресою, тому спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом фактичного вступу у спадщину. До нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, позивачка звернулася 09.08.2023, що підтверджується Витягом із Спадкового реєстру та Свідоцтвом про право на спадщину. Зі слів представника позивача, ОСОБА_2 дізналася про оспорюваний договір 12.07.2023 при зверненні до адвоката за консультацією з приводу спадкування, з наданої позивачці адвокатом Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, де було зазначено, що 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем ОСОБА_4 . Підставою виникнення права власності зазначено: «договір дарування Р№ 523, 20.03.2007, Приватний нотаріус Городоцького РНО Тимофєєва А.М.». Тоді позивачка звернулася в Городоцьке БТІ, де їй надали копію договору дарування, з якого вбачається, що 20 березня 2007 року, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачем не надано та судом не здобуто доказів, які б спростовували обставини, наведені вище представником позивача.

Оцінюючи наведені пояснення представника позивача та надані докази Витяг із Спадкового реєстру та Свідоцтво про право на спадщину після смерті матері позивача, які датовані 09.08.2023, суд приходить до переконання про відсутність підстав вважати, що позивач дізналася або могла дізнатися про оспорюваний правочин раніше. Цивільне законодавство України не обмежує строком право звернення спадкоємця, який прийняв спадщину, до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач, як співвласник квартири, що перебувала у спільній сумісній власності, розпорядження якою можливе виключно за згодою всіх співвласників, не передбачала і не могла передбачати вчинення будь-яких правочинів щодо цієї квартири без її згоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним та похідною вимогою про скасування державної реєстрації права власності на подаровану частку.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 2 148 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування Р№ 523 від 20.03.2007, укладений між ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованим на АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3 , проживаючим на АДРЕСА_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Тимофєєвою А.М.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3 , проживаючим на АДРЕСА_2 ) на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 13780757.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_4 , проживаючої на АДРЕСА_2 ) 2 148 грн. 00 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.