КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_3 , в якому просила:

- у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості належних їй 1/2 частини автомобіля марки "Ford", моделі "Kuga", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору, 2020 року випуску, об`ємом двигуна - 1995 см3 в сумі 473300 грн.;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4733 грн., витрати за проведення дослідження з визначення вартості автомобіля у розмірі 1500 грн. стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 04.10.2003 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, позивачка вказувала, що на час подання даного позову в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами.

За час перебування у шлюбі сторонами, яка подружжям, було придбано транспортний засіб марки "Ford", моделі "Kuga", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору, 2020 року випуску, об`ємом двигуна - 1995 см3.

При цьому, позивачка зазначала, що транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу та є, на думку позивачки, майном, яке підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя.

Разом з тим, з листа Головного сервісного центру МВС за № 224-ц від 03.05.2023 у відповідь на адвокатський запит позивачці стало відомо, що вказаний автомобіль 14.03.2023 у ТСЦ № 8046 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві перереєстрований з ОСОБА_3 на ОСОБА_6 на підставі договору, укладеного у СГ № 6546/23/1/0167816 від 14.03.2023, виданого ТОВ "Прогрес Автотрейд".

Водночас, оскільки даний транспортний засіб було відчужено ОСОБА_3 без відома та згоди позивачки, остання просила стягнути з відповідача на її користь частину коштів за проданий автомобіль, як за майно, відчужене/використане на свій розсуд ОСОБА_3 проти її волі (іншого з подружжя) і не в інтересах сім'ї та не на її потреби.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.10.2024 позов задоволено. У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частини автомобіля марки "Ford", моделі "Kuga", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору, 2020 року випуску, об`ємом двигуна - 1995 см3 в сумі 473300 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4733 грн. 00 коп.. та витрати за проведення дослідження з визначення вартості автомобіля в розмірі 1500 грн. 00 коп. (а.с. 147-153).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи не досліджувалося питання щодо встановлення походження коштів, за які було придбано транспортний засіб, а також не взято до уваги наданий апелянтом письмовий доказ, а саме розписку, яка містить інформацію про запозичення ним грошових коштів на придбання нового транспортного засобу для роботи.

Тобто, на думку апелянта, суд першої інстанції не враховував, що грошові кошти у розмірі 32000 доларів США є його приватною власністю, якими він розпорядився на свій власний розсуд у відповідності до своїх особистих потреб та чинного законодавства (а.с. 190-198).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивачка у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю і необґрунтованістю та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 04.10.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2023 у справі № 760/6881/23, яке набрало законної сили 13.10.2023, шлюб між сторонами було розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб марки "Ford", моделі "Kuga", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , 2020 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 21.12.2021.

Згідно з відповіддю начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС Олександра Клижка від 12.05.2023 за № 31/26-285аз за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів 14.03.2023 транспортний засіб марки "Ford", моделі "Kuga", 2020 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , був перереєстрований з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на нового власника - ОСОБА_6 , в ТСЦ 8046 на підставі договору купівлі-продажу №6546/23/1/016716 від 14.03.2023, укладеного у ТОВ "Прогрес Автотрейд" та договору комісії № 6546/23/1/016716 від 05.01.2023 з ТОВ "Прогрес Автотрейд".

Відповідно до інформаційно-консультативної довідки за вих. №GP23 від 16.05.2023 станом на 16.05.2023 ймовірна ринкова вартість об`єкта дослідження на території України, а саме колісного транспортного засобу: марка/модель - FORD KUGA, легковий універсал, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN): НОМЕР_2 , сірого кольору, 2020 року випуску, об`єм двигуна - 1995 см3, складає 946600 грн. 00 коп.

Так, згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Разом з тим, ч.4 ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тобто, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.01.2023 у справі № 359/441/20, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права

Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21).

Водночас, як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17, презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, у відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог, відповідач, серед іншого, посилався на те, що вищенаведений автомобіль був придбаний ним за кошти, які він запозичив на підставі розписки від 02.12.2021.

Так, згідно з вказаною розпискою ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_7 кошти в іноземній валюті в розмірі 32000 доларів США для купівлі транспортного засобу - автомобіля FORD KIGA. У розписці зазначено, що грошові кошти отримано в повному обсязі, ОСОБА_3 зобов`язується повернути борг в строк до 02.12.2023.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, вказана розписка не може спростувати презумпцію спільного сумісного майна подружжя, адже відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що отримані за договором позики кошти використані ним за призначенням, тобто на придбання транспортного засобу.

Натомість, сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно не свідчить про те, що позика витрачена на придбання вказаного транспортного засобу та про обізнаність позивачки про існування такої позики.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази про реальне виконання вказаного договору позики. Договір позики за розпискою укладено строком до 02.12.2023, проте відсутні будь-які докази повернення відповідачем вказаної позики у строк, визначений договором.

Таким чином, встановивши, що автомобіль набутий сторонами у період шлюбу, а доказів придбання спірного майна за особисті кошти відповідач не надав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності, частки подружжя в якому є рівними.

Крім того, оскільки автомобіль був проданий ОСОБА_3 без згоди позивачки, а доказів того, що отримані від продажу кошти були використані в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності у позивачки права на грошову компенсацію відчуженої частки майна.

При цьому, враховуючи те, що під час під розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не було спростовано наявні в матеріалах справи докази щодо вартості вищенаведеного майна, в основу рішення про задоволення позову судом цілком обґрунтовано покладено наданий позивачкою висновок суб'єкту оціночної діяльності за результатами проведення оцінки від 16.05.2023, яким визначена загальна ринкова вартість автомобіля, що становить 946600 грн. 00 коп.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення в оскаржуваній частині не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова