Справа № 715/1610/22
Провадження № 2-п/715/10/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошна Р.В.

учасник процесу:

заявник ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, -

ВС Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.08.2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Посилається на те, що справу розглянуто у її відсутність, що їй не було відомо про наявність справи в суді, ні позову, ні рішення суду вона не отримувала. При цьому зазначала, що після винесення рішення про розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом однією сім`єю, а тому просила суд поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати його.

ОСОБА_3 подав до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що він наміру зберегти сім`ю не має, шлюбні відносини припинено. При цьому зазначав, що відповідачка знала про те, що справа про розірвання шлюбу розглядається судом, зокрема, отримала особисто повітку про виклик до суду. Вказував на те, що після розірвання шлюбу вони хоча і проживали в одному будинку, однак, спільного побуту не вели, у них була домовленість про те, що після весілля доньки відповідачка залишить будинок. Звертав у вагу суду на те, що подані до заяви фото були зроблені до розірвання шлюбу, крім фото весілля їхньої спільної дочки.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 просила суд заяву задовольнити, при цьому вказувала на те, що у них є спільні діти, спільний бізнес, у неї є почуття до чоловіка, тому вона бажає зберегти сім`ю.

Адвокат Шалар І.В. просив суд заяву задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без розгляду, виходячи із наступного.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

ЄСПЛ висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграфи 53, 55, від 06 грудня 2007 року).

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже, як зазначено в попередньому розділі цієї постанови, право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.08.2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Із матеріалів справи вбачається, що всі судові повідомлення та виклики а також рішення суду направлялися судом відповідачці ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим її місцем проживання. Крім того, із матеріалів справи встановлено, що відповідачка особисто, завчасно отримала в суді 18.07.2022 року судову повістку про її виклик в судове засідання на 11.08.2022 року, про що поставили власноручний підпис. Тобто їй було достеменно відомо про розгляд справи в суді та про судове засідання 11.08.2022 року, зокрема про судове засідання в якому було винесено заочне рішення. А тому суд критично оцінює посилання заявниці, що їй не було відомо про розгляд справи судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд встановив, що відповідачці надсилались судові повістки про виклик в судове засідання та заочне рішення на адресу зареєстрованого її місця проживання, судову повістку на день призначеного судового засідання в якому винесено рішення, нею отримано безпосередньо в суді, однак вона жодного разу не з`явилася і не повідомляла суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка відповідачки суперечить приписам ЦПК, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Можливість ухвалення заочного рішення слугує попередженням відповідачеві, який ухиляється від явки до суду. Не з`явившись на судове засідання, відповідач добровільно обмежує себе у використанні процесуальних прав на надання суду доказів, на висловлення заперечень проти позову, виключає свою участь у дослідженні доказів під час судового засідання.

Нормою ч. 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності двох умов можна вважати, що наявні підстави для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Судом встановлено, що справу було розглянуто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення просить скасувати заочне рішення, так як під час розгляду справи вона була позбавлена можливості подати заяву до суду про надання строку для примирення.

Разом із тим, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, заявник не подав жодного доказу на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти розірвання шлюбу, докази, які б свідчили про можливість примирення між нею та позивачем та можливість збереження їх сім`ї.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, бажання зберегти сім`ю в нього немає. Так, Верховний Суд у своїх рішення неодноразово вказував на те, що не може бути скасовано заочне рішення суду про розірвання шлюбу, без наміру поновити сімейні відносини - тим паче, якщо пройшов значний проміжок часу (ВС ОП КЦС справа №2-4744/11 від 14.02.2022 р.).

Крім того, на думку суду, існування спору щодо майна (що проглядається з пояснень ОСОБА_1 та письмових пояснень ОСОБА_3 ), набутого подружжям за час спільного проживання, не може бути підставою для скасування заочного рішення, оскільки обставини щодо набуття майна спільної сумісної власності як подружжя, так і чоловіка і жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою є предметом доказування під час розгляду справи про поділ такого майна.

Як зазначалося у рішенні суду, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою спільне життя не склалося, через різні погляди на життя, вони не розуміють одне одного, вони втратили почуття любові, поваги та довіри, а тому їх сумісне життя є неможливим.

Крім того, за час розгляду справи, після винесення рішення суду та до часу розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду сторони не помирилися, що свідчить про небажання позивача зберегти сім`ю.

Суд вважає, що незгода ОСОБА_1 на розірвання шлюбу не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не були надані докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи судом, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.231, 232 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Роз`яснити, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: