г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/357/22
Номер провадження 2/213/242/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року , місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Мазуренка В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Гусарової О.С.

за участі позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права приватної спільної сумісної власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов даний позов, відповідно до якого позивач 18.12.2003р. придбала 2/3 частини домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 . Власником 1/3 частини вказаного домоволодіння є відповідач. Відповідач є громадянином РФ, та з моменту придбання позивачем будинку вона його не бачила, він не сплачує комунальні платежі за свою частину будинку, не займається його ремонтом, утриманням. Просила припинити право власності відповідача на його 1/3 частину вказаного будинку та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину домоволодіння що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відзив на позов не надходив.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилалась на обставини викладені в позові.

Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся належним чином.

19.08.2024р. відкрито провадження у справі.

28.01.2025р. закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні було допитано свідків.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що позивач з 2004 року проживає в АДРЕСА_1 , повністю утримує будинок, сплачує самостійно комунальні платежі, проводить ремонтні роботи. Відповідача ОСОБА_2 не знають та не бачили у вказаному домоволодінні, за домоволодінням він не опікується, комунальні платежі не сплачує, ремонтом не займається.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

18.12.2003р. ОСОБА_1 придбала 2/3 частини житлового будинку А-1, загальною площею 37,4кв.м., в тому числі житловою площею 19,0 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель: літня кухня Б, сарай В, 1 колодязь, 11 замощення, №1 паркан, №2 брама, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 18.07.1994р. ОСОБА_5 отримав у спадок після смерті матері ОСОБА_6 , 1/3 частину домоволодіння, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.14,15, 16-20).

Відповідно до Акту від 18.02.2021р. ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не проживає та не зареєстрований, з 2004 року власникам домоволодіння не відоме його місцезнаходження (а.с.21).

Позивач сплачує комунальні послуги за вказане домоволодіння (а.с.22).

Вартістю 1/3 частини домоволодіння, що знаходяться в АДРЕСА_1 , складає 16096 грн (а.с.23-28).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є стаття 365 ЦК України.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду за правилами частини другої статті 365 ЦК України є передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану, і вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (ANDRIY RUDENKO v. UKRAINE, № 35041/05, §41 - 43, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

У власності відповідача знаходиться 1/3 частина спірного домоволодіння, суду не доведено, що вона не може бути виділена в натурі, та річ є неподільною (відповідні висновки спеціаліста, експертні висновки не надані); суду не доведено неможливість спільного володіння майном, оскільки позивач тривалий час, а саме з 2004 року самостійно користується цим майном; суду не доведено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, оскільки невідомо чи є інше житло у власності відповідача. Крім того суду не надано згоду відповідача на припинення права власності на його частину майна та на отримання компенсації його вартості, також позивачем не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Суд вважає необхідним відмовити у позові.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 88, 130, 213,215, 224-226 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права приватної спільної сумісної власності, визнання права власності.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1ст.284 ЦПК Українизаочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленомуЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачкою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , громадянин АДРЕСА_3 .

Суддя: В.В. Мазуренко