Провадження № 2/742/150/25
Єдиний унікальний № 742/5005/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., Шептун В., прокурора Курдибайло Т.В., представника Прилуцької міської ради Чернігівської області Новіков Ю.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Маркович А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки в порядку загального провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Прилуцької міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У серпні 2024 заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури Бондар Андрій звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 81.1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами (кафетерію), загальною площею 40,7 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Прилуцькій міській раді земельну ділянку площею 81,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: громадського будинку з господарськими будівлями та спорудами (кафетерію), загальною площею 40,7 кв.м.

Позовні вимоги аргументовані тим, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000517 від 04.08.2021, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України за фактом самовільного будівництва будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні, встановлено , що на підставі договору купівлі-продажу №1064 від 27.07.2021 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна зупиночний павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно -107).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи за вказаною адресою розташований об`єкт нерухомого майна - громадський будинок (зупинковий павільйон): літ А-1, А-3-громадянський будинок (зупинковий павільйон) 10,2 кв.м; літ А-2 навіс. Загальна площа об`єкту нерухомого майна -10,2 кв.м.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження отримано інформацію Міністерства юстиції України за результатами перевірки дій державного реєстратора Малодівицької селищної ради Михайленко С.М. при проведенні державної реєстрації права приватної власності зупиночний павільйон за ОСОБА_2 .

Згідно з акту складеного за результатами камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.11.2021 встановлено, що державний реєстратор допустила порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації, зокрема не витребувала документ про присвоєння адреси об`єкту та не пересвідчилась у дійсному набутті права власності на об`єкт ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_1 здійснив реконструкцію вказаного об`єкту нерухомості, в результаті чого утворено новий об`єкт нерухомого майна площею 40,7 кв.м, який згідно з висновку судової будівельно-технічної експертизи №2240/22-24 від 05.04.2024 відноситься до нового будівництва.

ОСОБА_1 не видавались будь-які дозвільні документи на право виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка у користування чи власність для вказаних цілей не відводилась.

В ході проведення огляду місця події 26.05.2023 та 19.06.2023, встановлено, що на самовільно зайнятій земельній ділянці за вказаною адресою розміщений об`єкт нерухомості.

Також проведено комісійне обстеження земельної ділянки за вказаною адресою, у результаті якого встановлено, що ОСОБА_1 виконані будівельні роботи на об`єкті із збільшенням площі забудови, яка становить 40,7 кв.м (зупинковий павільйон) та благоустрою прилеглої території на площі 81,1 кв.м (акт обстеження земельної ділянки №38/01-22 від 29.06.2022).

Крім цього, у відповідності до інформації управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради від 11.08.2024 за №01-17/30 встановлено, що ОСОБА_1 виконані будівельні роботи із збільшенням площі забудови без отримання дозволів на будівництво (реконструкцію) об`єкту нерухомого майна.

Договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за період 2013-2022 років не укладався. Земельна ділянка у власність чи користування для обслуговування об`єкту нерухомості не надавалась.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради (справа єдиний унікальний №742/485/23), в якій позивач просить визнати за собою право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості - громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами (Кафетерій), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вказане, позивач вважає зазначений об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, що призводить до порушення прав Прилуцької територіальної громади в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області на земельну ділянку, а тому такий об`єкт підлягає знесенню, а земельна ділянка площею 81, 1 кв.м. підлягає поверненню власнику територіальній громаді м. Прилуки.

24 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні, при цьому зазначає, що починаючи з 2022 року відповідач неодноразово звертався до Прилуцької міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для обслуговування зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 . Про те на даний час Прилуцька міська рада Чернігівської області досі не прийняла рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування вказаного зупинкового павільйону.

18 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального провадження на 10 год 00 хвилин 03 жовтня 2025 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року відкладено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 14 год 00 хв 24 жовтня 2024 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 14 год 00 хв 19 листопада 2024.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 відкладено розгляд справи до 14 год 00 хв 16 грудня 2024.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 відкладено розгляд справи до 14 год 00 хв 16 грудня 2024.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 відкладено розгляд справи до 09 год 00 хв 17 лютого 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2025 відкладено розгляд справи до 14 год 30 хв 26 лютого 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 відкладено розгляд справи до 11 год 00 хв 28 лютого 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 лютого 2025 відкладено розгляд справи до 09 год 00 хв 21 березня 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2025 відкладено розгляд справи до 11 год 00 хв 03 квітня 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 оголошено перерву у справі до 09 год 00 хв 11 квітня 2025.

ІІ.Позиції сторін викладені судовому засіданні.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, аргументуючи їх тим, що відповідач не набув права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: на зупинковий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу даного об`єкту є нікчемним із-за відсутності документів у продавця, на підставі яких останній набув права власності на даний зупинковий комплекс, а сам факт державної реєстрації не є підтвердженням набуття права власності, так як відповідно до наявних у позивача документів, спірний зупинковий павільйон є тимчасовою спорудою, яка не підлягає реєстрації як нерухоме майно. Після здійснення реконструкції вказаного павільйону відповідачем без дозвільної документації побудовано новий об`єкт нерухомого майна, під який земельна ділянка не виділялася, а тому земельна ділянка підлягає поверненню Прилуцькій міській раді шляхом знесення незаконно збудованої нерухомості.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що відповідач є законним набувачем павільйону і неодноразово звертався до міської ради з заявою про виділення земельної ділянки, але йому було відмовлено, а тому він не дочекавшись рішення про виділ земельної ділянки, здійснив реконструкцію .

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що протягом чотирьох років він просив міську раду надати йому земельну ділянку за вказаною адресою, але йому міська рада з цього приводу не відповідала. Він почекав деякий час, а потім вирішив здійснити реконструкцію. Дозвільні документи в нього відсутні.

ІV.Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000517 від 04.08.2021 в Прилуцькому ВП ГУНП в Чернігівській області проводиться розслідування кримінального правопорушення передбаченого за ч.4 ст.197-1 КК України(а.с.16)

Згідно з договору купівлі-продажу від 27 липня 2021 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 , а останній прийняв у власність зупинковий павільйон, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (Зупинковий павільйон під літ А1, А3, навіс А2, загальною площею 10,2 кв.м). Право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , зареєстровано державним реєстратором Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Михайленко Світланою Миколаївною, 14.07.2021(а.с.17,18)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №389684015 від 05.08.2024, 27.07.2021 року на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано право власності (номер відомостей про речове право №43178327) на зупинковий павільйон, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 10,2 кв.м. Опис : позначений на плані під літ А1, А3, навіс А2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2021 року №1064, видавник приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С.М.( а.с.13)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , зареєстровано право власності на зупинковий павільйон, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 10,2 кв.м. Опис : позначений на плані під літ А1, А3, навіс А2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про його право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна внесено 14.07.2021 за № 43025339, на підставі рішення державного реєстратора Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Михайленко Світлани Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2021 індексний номер:59325519.Підстава для державної реєстрації; Акт, серія та номер : б/н, виданий 04.07.2005 року, видавник члени комісії; витяг із рішення, серії та номер :354, виданий Прилуцькою міською радою 18.07.2006 року. Речове право припинено 27.07.2021(а.с.19).

Згідно з довідки Комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради №1428 від 12.07.2021, станом на 31.12.2012 право власності на громадський будинок (зупинковий павільйон) за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано. Станом на 25.06.2021 р. за вищевказаною адресою знаходиться : громадський будинок (зупинковий павільйон) під літ А1; навіс під літА2; громадський будинок (зупинковий павільйон) під літ А3. Загальна площа становить 10.2 кв.м(а.с.24).

Згідно з протоколу огляду місця події від 26.05.2023, виявлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташована будівельна споруда та прилегла до неї територія. Споруда собою становить приміщення прямокутної форми розміром 10.1 м Х 4,05 м. Прилегла територія вкрита тротуарною плиткою. Загальна площа використаної території становить 8.70 м х11.40 м. Від тротуару вул.Юрія Коптєва, м.Прилуки до входу у приміщення розташовані східці, праворуч і ліворуч від яких розташовані штучні платформи (тераси) розміром 4,05 м х2,65 м та 3,90 мх2.66 м(а.с.25-28)

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.06.2023, за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт самовільно зайнятої земельної ділянки, а саме: споруда для відпочинку (столи та стільці) та накриття. Дана територія розміщена під закладом харчування «Doner Grill»(а.с.29,31)

Згідно з актом №38/01-22 від 29.06.2022 обстеження земельної ділянки комунальної власності Прилуцької міської територіальної громади по АДРЕСА_1 , 29 червня 2022 року, за зверненням голови постійної депутатської комісії з питань будівництва екології та землекористування, депутата міської ради Нестеренка В.В., комісія Прилуцької міської ради провела засідання на якому встановлено, що на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності Прилуцької міської ради по АДРЕСА_1 , розміщений об`єкт нерухомості зупинковий павільйон, загальною площею 10,2 кв.м, який зареєстрований за ОСОБА_1 .

Відповідно до Генерального плану та плану зонування м.Прилуки земельна ділянка по вул.Юрія Коптєва, 10 А, м.Прилуки, розміщена в зоні Ж-3 (змішана багатоквартирна житлова та громадська забудова). Об`єкт будівництва розміщений в зоні діючих інженерних мереж. Громадянином ОСОБА_1 протягом 2021 року виконані будівельні роботи на об`єкті із збільшенням площі забудови, що становить 40,7 кв.м (зупинковий павільйон) та благоустрою прилеглої території на площі 81,1 кв.м. Дозволи на будівництво (реконструкцію) зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_1 не надавалися із-за відсутності правовстановлючих документів на земельну ділянку.

Звернення ОСОБА_1 від 29.07.2021 до міської ради щодо надання земельної ділянки в оренду для обслуговування зупинкового павільйону станом на даний час Прилуцькою міською радою залишається без розгляду.

У зв`язку з проведенням перевірки правоохоронними органами та органами прокуратури законності набуття права власності на зупинковий павільйон по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та встановлення факту самовільного захоплення земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 , рекомендовано призупинити розгляд звернення ОСОБА_1 від 29.07.2021 до міської ради стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 80 кв.м для будівництва та обслуговування будівель торгівлі(а.с.32)

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області від 11.08.2022 №01-17/30, на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності Прилуцької міської ради по АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості зупинковий павільйон, загальною площею 10,2 кв.м, А1, А3, навіс А2, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_1 . Дозволи на будівництво (реконструкцію) зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не надавалися(а.с.33)

Відповідно до листа виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/3292 від 05.09.2022, протягом 2013-2022 років договір оренди земельної ділянки для обслуговування зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 не укладався(а.с.34)

Згідно з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2240/22-24 від квітня 2024, у зв`язку з тим, що проектно-технічну документацію на будівництво об`єкта (будівля,споруда), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на дослідження не надано, встановити чи відповідає об`єкт проектно технічній документації, а відповідно і вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, не вбачається за можливе.

Будівництво виконане за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до нового будівництва. Площа забудови становить 40,7 м.кв.

Об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , можливо вважати нерухомим майном.

Ступінь будівельної готовності об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , -100 %(а.с.35-40)

Актом за результатами проведення камеральної перевірки Проведеної відповідно до наказу Міністерства юстиції №3658/7 від 23.10.2021 року встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Михайленко Світлани Миколаївни від 10.11.2021, заявником для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не подано, а державним реєстратором не витребувано документ, що відповідно до вимог законодавства підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Подані документи не дають змоги встановити набуття права власності ОСОБА_2 на зупинковий павільйон(а.с.43,44)

Відповідно до витягу із рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області №31 від 26 серпня 2022, відповідно до рекомендації постійно діючої комісії з питань будівництва, екології та землекористування, знято з розгляду звернення ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 80 кв.м для обслуговування зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 , до моменту вирішення питання правоохоронними органами в рамках кримінального провадження(а.с.83)

Згідно з технічного паспорта виготовленого ФОП ОСОБА_3 за замовленням ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою значиться Громадський будинок (кафетерій) під літ А1, торгівельний зал площею 37,1 м2 . Разом по громадській будівлі літ А1 37,1 м2 . Площа земельної ділянки під забудовою 40 м2, в тому числі під основною будівлею 40 м2.(а.с.76-82)

Згідно з витягу з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 26.08.2022 №31, відповідно до рекомендації постійної депутатської комісії з питань будівництва, екології та землекористування, зняти з розгляду звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 80 кв.м для обслуговування зупинкового павільйону по АДРЕСА_1 , до моменту вирішення питання правоохоронними органами в рамках кримінального провадження(а.с.83).

Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 18.07.2006 №354, затверджено акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зупинкового павільйону, встановленого по АДРЕСА_1 , закритим акціонерним товариством «Малятко» (вул.Переяславська, 6)(а.с.84).

Згідно з акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 04 липня 2005, зупинковий павільйон кіоск для торгівлі продуктами харчування по АДРЕСА_1 , прийнято в експлуатацію(а.с.85)

Відповідно до технічного звіту за результатами обстеження технічного стану та експлуатації придатності самочинно збудованого об`єкту щодо можливості прийняття в експлуатацію №159-ТО, провідним експертом будівельним з технічного обстеження будівель і споруд класу наслідків відповідальності)ССЗ (значні наслідки), за результатами проведення технічного обстеження об`єкта: «Будівля кафетерію розташована за адресою: АДРЕСА_1 » встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації. Стан об`єкту в цілому згідно з п.5.3 ДСТУ Н Б В.1.2-18-2016 визначається як задовільний-категорія «2». Порушень в частині міцності та надійності не виявлено, прийняття в експлуатацію будівлі можливо(а.с.87-104)

Відповідно до архівного витягу №07-06/Уст-191 від 20.03.2025 із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 18 липня 2006 №354 «Про розгляд заяв підприємств, організацій, установ та громадян міста стосовно будівництва», затверджено акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зупинковий павільйон, встановлений по вул.Переяславській, буд.10-А, закритим акціонерним товариством «Малятко» / вул.Переяславська, буд.6, м.Прилуки(а.с.172)

Відповідно до заяви від 10.07.2006 до міського голови м.Прилуки Беркута Ю.В. від ЗАТ «Малятко» Пейгева К.С., остання просила затвердити акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зупиночний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.173)

Згідно з акту технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію від 04 липня 2005, зупиночний павільйон за адресою: АДРЕСА_3 прийнято в експлуатацію. Цей акт не є підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності.(а.с.174)

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 2007 року для обслуговування зупинкового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 , між Прилуцькою міською радою в особі міського голови Беркута Ю.В.(орендодавець) та ЗАТ «Малятко»(орендар). Орендар на підставі рішення (27 сесія 5 скликання) від 28 липня 2007 «Про надання, вилучення, затвердження конфігурації земельних ділянок та дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення- землі житлової та громадської забудови, що використовуються в комерційних цілях, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 30 кв.м, на строк 5 років. В п.3 «на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, стоїть прочерк «-»(а.с.187-193)

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, використання земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки і тягнути за собою наслідки, визначені статтею 212 ЗК України.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.01.2023 у справі №924/820/21, в якій, у свою чергу, врахований висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц), серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України).

Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина 2 статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Негаторний позов має на меті усувати триваючі порушення правомочностей позивача, а не ті, що мали місце в минулому; тобто, вдаючись до такого способу захисту, позивач захищається від порушень, що мають місце на час звернення із позовом, та від відповідного порушника. Триваючий характер правопорушення та наявність його в момент подання позову є однією з умов звернення з негаторною вимогою. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 04.10.2023 у справі №910/6205/22.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

З огляду на викладене самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23)).

Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.

У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (див. пункт 152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23)).

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) у подібних правовідносинах зазначено, що належним способом захисту прав власності міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

Судом встановлено, та підтверджено протоколами огляду місця події від 26.05.2023 року та 19.06.2023 року, актом обстеження №38/01-22 від 29.06.2022 року висновком експерта №2240/22-24 , що ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , здійснив на земельній ділянці, яка Прилуцькою міською радою на надавалася в володіння чи користування, без відповідних дозвільних документів, будівництво зупиночного павільйону площею 40,7 квадратних метрів та здійснив благоустрій прилеглої території на площі 81,1 кв.метрів.

Враховуючи, що земельна ділянка площею 81,1 кв.м. на якій здійснено благоустрій та здійснено будівництво зупинкового павільйону площею 40,7 кв.м, Прилуцькою міською радою не надавалася ОСОБА_1 , а розміщення на даній ділянці самочинної споруди та здійсненя благоустрою, порушує права Прилуцької міської ради на користування зазначеною земельною ділянкою, а тому позовні вимоги про усунення користування земельною ділянкою , шляхом приведення її у придатний до використання стан, знесення об`єкту самочинного будівництва та повернення земельної ділянки Прилуцькій міській раді , є належним способом захисту, який відповідає вимогам частині другою статті 212 ЗК України та частини 2 статті 152 Земельного кодексу України.

Щодо доводів відповідача про те, що він являється добросовісним набувачем зупинкового павільйону, а тому позбавлення його права на приведення земельної ділянки до стану, який існував на момент здійснення ним договору купівлі-продажу призведе до порушення його прав , як законного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (див., зокрема, пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Так, згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною другою статті 215 ЦК України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини перша та друга).

Так, у близькій за змістом постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Судом встановлено, що 27.07.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі- продажу зупинкового павільйону під літ А1, А3, навіс А2, загальною площею 10,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У даному договорі купівлі продажу вказано, що державна реєстрація права власності на зазначений зупинковий павільйон в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстратором Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Михайленко Світлани Миколаївни 14.07.2021.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , зареєстровано право власності на зупинковий павільйон, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 10,2 кв.м.Підстава для державної реєстрації: Акт, серія та номер : б/н, виданий 04.07.2005 року, видавник: члени комісії; витяг із рішення, серії та номер :354, виданий Прилуцькою міською радою 18.07.2006 року.

Відповідачем надано суду витяг із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 18.07.2006 №354, яким затверджено акти Державної приймальної комісії від 04.07.2005 про прийняття в експлуатацію зупинкового павільйону, встановленого по АДРЕСА_1 закритим акціонерним товариством «Малятко» (вул.Переяславська, 6)(а.с.84) та з акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 04 липня 2005, зупинковий павільйон кіоск для торгівлі продуктами харчування по вул.Переяславська, 10 А, м.Прилуки, прийнято в експлуатацію(а.с.85), які, як зазначив представник відповідача, були підставою набуття ОСОБА_2 права власності на зупинковий павільйон , як об`єкт нерухомого майна.

Натомість, представником Прилуцької міської ради надано суду архівний витяг №07-06/Уст-191 від 20.03.2025 із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 18 липня 2006 №354 «Про розгляд заяв підприємств, організацій, установ та громадян міста стосовно будівництва», затверджено акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію зупинковий павільйон, встановленого по вул.Переяславській, буд.10-А, м.Прилуки закритим акціонерним товариством «Малятко» / вул..Переяславська, буд.6, м.Прилуки(а.с.172) , та акту технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію від 04 липня 2005, зупиночний павільйон за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Переяславська, 10-А прийнято в експлуатацію та в якому вказано, що акт не є підставою для оформлення права власності на збудований об`єкт та включення його до державної статистичної звітності.(а.с.174)

Надаючи аналіз дослідженим в судовому засіданні доказам, суд констатує, що ОСОБА_2 зареєстрував право пласності на зупинковий павільйон , як об`єкт нерухомого мана на підставі рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 18 липня 2006 №354 «Про розгляд заяв підприємств, організацій, установ та громадян міста стосовно будівництва» та акту прийомки в експлуатацію об`єкта від 04.07.2005 року, яке не відповідає дійсному, який не дає право на реєстрацію зупинкового павільйону , як об`єкту нерухомого майна.

Крім того, за результатами перевірки Міністерством юстиції реєстратора Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Михайленко Світлани Миколаївни, встановлено, що її дії щодо реєстрації зупинкового павільйона, як об`єкта нерухомого майна не відповідають вимогам пунктів 12,41 Порядку та статті 5, пункту 1,2 частини третьої статті 10 , пункту 4 статті першої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: подані документи не дають змоги встановити набуття права власності ОСОБА_2 на зупинковий павільйон.

Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (див.: пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Доводи відповідача, що він являється добросовісним набувачем, суд не приймає до уваги, оскільки останній в судовому засіданні вказав, що він був ознайомлений з договором оренди земельної ділянки під зупинковим комплексом, який на час купівлі-продажу вже закінчився, але з наданого представником позивача договору оренди земельної ділянки від 2007 року для обслуговування зупинкового комплексу за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що п.3 Договору «на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, стоїть прочерк «-», а отже відповідач мав можливість з`ясувати на яких правових підставах знаходиться у попереднього власника земельна ділянка , а відмітка про відсутність в договорі оренди відомостей про нерухоме майно давала підстави для наявності з точики зору розумного спостерігача, сумнівів у законності набуття ОСОБА_2 нерухомості.

Таким чином, суд вважає, що договір купівлі- продажу зупинкового павільйону від 27.07.2021 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок та направлений на набуття права власності на нерухоме майно в спосіб не передбачений законом.

За таких обставин, враховуючи принцип єдності нерухомого майна та земельної ділянки на якій воно розміщене, оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на зупинковий комплекс, як об`єкт нерухомого майна, то і не набув права на земельну ділянку площею 10,2 кв.м. на якій розміщений даний зупинковий комплекс, а отже земельна ділянка не вибула з володіння Прилуцької міської ради.

Крім того, судом встановлено, що зупинковий павільйон, який придбав ОСОБА_1 за нікчемним договором, на даний час демонтовано і він припинив своє існування на вказаній земельній ділянці.

Щодо доводів відповідача про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції в зв`язку з втручанням в право на законне володіння нерухомим майном.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами. Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Враховуючи, що Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції захищає права власника майна, який набув право власності на законних підставах, а тому виходячи з того, що судом встановлено набуття ОСОБА_1 права власності на зупинковий павільйон на підставі нікчемного правочину, то і вимоги даної статті не підлягають застосуванню для захисту прав ОСОБА_1 .

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Аналіз досліджених в судововму засіданні доказів в їх сукупності свідчить про те, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку площею 81,1 кв.м. на якій збудував новий об`єкт нерухомого майна площею 40,7 кв.м, за відсутності дозвільної документації та здійснивши на ній благоустрій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 6056 (шість тисяч п"ятдесят шість) грн в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Прилуцької міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна та повернення земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 81.1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний до використання стан, знести об`єкт самочинного будівництва загальною площею 40,7 кв.м. та повернути земельну ділянку площею 81.1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Переяславська) Прилуцькій міській раді Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь Чернігівської обласної прокуратури (, рахунок UA0006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, одержувач Чернігівська обласна прокуратура) 6056 (шість тисяч п"ятдесят шість) в рахунок відшкодування коштів за судовий збір на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО

Повний текст рішення виготовлено 21.04.20205 року