Справа № 216/5397/23
Провадження № 2/216/259/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О., Сотнікової А.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку будинку, й за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, -

в с т а н о в и в:

17 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку будинку.

Позов мотивований тим, що з 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали як чоловік та дружина в республіці Азербайджан, в квартирі позивача, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, при цьому основні грошові кошти заробляв він. Згодом вони вирішити переїхати у м. Кривий Ріг, Україну, де проживав брат позивача та родичі ОСОБА_5 , перед переїздом придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був придбаний за його кошти, але право власності оформили на фактичну дружину.

Після переїзду в м. Кривий Ріг позивач працевлаштувався шахтарем на шахту, а тому враховуючи відстань від роботи до їхнього з ОСОБА_5 будинку почали винаймати квартири, де він і реєструвався. З їх дозволу в будинку буда зареєстрована рідна сестра ОСОБА_6 , а з 01 липня 2016 року в будинку також зареєструвався і він, однак через хвороби ОСОБА_5 вони туди не переїхали проживати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , її похованням займався він, та відповідачка.

22 червня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Волошко О.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті його фактичної дружини, однак останньою було рекомендовано йому звернутись до суду.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив суд встановити факт проживання його та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та дружини з 1985 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити, що позивачу належить 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане ними за час спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

26 вересня 2023 року ОСОБА_3 надала суду відзив на позов ОСОБА_1 . Як на підставу заперечень посилалася на те, що будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано ОСОБА_5 13 листопада 1992 року, та 03 грудня 1992 року остання зареєструвалась за вказаною адресою. На час придбання домоволодіння діяли норми Кодексу про шлюб та сім`ю від 1969 року, який втратив чинність 01.01.2004.

Згідно відміток в паспорті ОСОБА_1 , він з 2001 року був зареєстрований та проживав за різними адресами у Саксаганському та Покровському районах м. Кривого Рогу, та за адресою: АДРЕСА_1 зареєструвався лише 01.07.2016, проте жодного дня там не мешкав.

ОСОБА_5 за життя у зареєстрованому шлюбі не перебувала, будь-яке майно набуте за час її спільного проживання з ОСОБА_1 відсутнє. Вважає, що вимоги позивача за первісним позовом не підтверджуються будь-якими належними доказами, тому просила відмовити в позові.

23 листопада 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, яка мотивована наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра ОСОБА_3 ОСОБА_5 . За життя померла була власницею житлового будинку з господарськими побудовами, житловою площею 25,5 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 03 грудня 1992 року була зареєстрована та проживала позивачка за зустрічним позовом, а тому після смерті сестри звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Волошко О.М., однак свідоцтво про право на спадщину видано не було, у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвищ сестер у їх свідоцтвах про народження, тобто не підтверджено факту родинних відносин. Посилаючись на вище описані обставини позивачка за зустрічним позовом просила суд встановити факт родинних відносин між нею та померлою сестрою, та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 первісний позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, та відмовити у зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 .

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 не визнала первісний позов, та підтримала свій позов.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_4 просив суд врахувати, що у свідоцтвах про народження було допущено описки під час їх заповнення, а відтак вимоги ОСОБА_3 правомірні, просив задовольнити її вимоги, та відмовити ОСОБА_1 у первісному позові.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки ОК Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-16» без дати, в період з 20.06.2016 по 14.02.2023, за адресою: АДРЕСА_2 , проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як чоловік та дружина і вели спільне господарство (а.с.10).

Актом про фактичне проживання від 05.10.2023, підписаного директором ТОВ «Житлокомцентр» Шарох О. встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що в період з 09.12.2005 по 13.12.2011, фактично мешкали за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.35).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Волошко О.М. від 12.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та з причини виникнення спору між спадкоємцями за законом щодо кола осіб, які мають право на спадкування (а.с.33-34).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Жданівським відділом РАЦС Азербайжанської РСР 05.04.1973, батьками останньої записані ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 (а.с.49).

За життя ОСОБА_5 належав на праві власності будинок А-І житловою площею 25,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.11.1992 посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Бугайовою Е.М., та зареєстрованого в Криворізькому БТІ, за номером 2-5788 (а.с.55-56).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що встановлено актовим записом про смерть № 158, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.74).

Матеріалами спадкової справи № 42/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Волошко О.М. встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , та сестра ОСОБА_3 . Із заявами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3 звернулись сестра померлої ОСОБА_9 , брат ОСОБА_10 , брат ОСОБА_11 (а.с.101-124).

ОСОБА_3 30 липня 2003 року уклала шлюб з ОСОБА_12 , та змінила прізвище з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого виконкомом Новоселівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (а.с.52).

У свідоцтві про народження прізвище ОСОБА_3 записано ОСОБА_13 , а батьками значаться ОСОБА_15 та ОСОБА_8 (а.с.51).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_15 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 , що встановлено свідоцтвами про смерть виданих відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно (а.с.53-54).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_16 його рідні сестри, у їх батьків було п`ятеро дітей. Восени 1992 року ОСОБА_17 разом з батькамиприїхала з республіки Азербайджан до м. Кривого Рогу, де жили в будинку АДРЕСА_1 , який він з братом раніше знайшли, позичили гроші й купили. Бачив ОСОБА_17 з ОСОБА_1 , який час вони жили разом, але не може сказати, що вони були сім`єю. З 2000 років ОСОБА_17 працювала та жила у м. Борисполі, лише за 3 роки до смерті повернулась до м. Кривого Рогу.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вони рідні сестри з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у 1992 році було куплено їх братами та оформлено на ОСОБА_17 , остання за вимогою батька не була заміжньою, чоловіка та дітей не мала.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він друг ОСОБА_1 , вони знайомі з 1998 року, разом працювали на шахті ОСОБА_21 . Також він знав ОСОБА_17 , з якою його приятель проживали як чоловік та дружина, винаймали квартири, йому не відомо про їх спільні покупки, а також невідомо чи були у них попередні шлюби. Йому було відомо, що у них є спільний будинок в якому проживає сестра ОСОБА_17 . ОСОБА_17 працювала покоївкою в м. Бориспіль в період коли її викликали господарі роботодавці. ОСОБА_22 суду показав, що вони з ОСОБА_1 працювали разом на шахті, знайомі з ним та з його ОСОБА_17 з 1997 року, з якою той проживав однією сім`єю. Вони жили на одному майданчику у сусідніх квартирах. За життя ОСОБА_17 казала, що має будинок в якому за життя проживали її батьки, а після смерті почала проживати її сестра ОСОБА_16 . Похованням ОСОБА_17 займався ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що з 1994 року знає ОСОБА_1 , той проживав з ОСОБА_17 , працював, а вона була домогосподаркою, жили вони на одному майданчику в одному будинку по АДРЕСА_4 річчя Кривого Рогу. ОСОБА_24 проживав на першому поверсі, двічі на місяць до нього приїздила їх сестра ОСОБА_25 , яка заходила в гості до ОСОБА_17 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_26 суду показала, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_17 приходили до неї за послугами (кравчиня), приїхали з ОСОБА_27 , вона їх знала з 1994 року як чоловіка та дружину, чи перебували вони у шлюбі не знає, вдома в них не була. Знала, що в ОСОБА_17 є сестра, але не бачила її.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом?якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов?язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов?язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно статті 13 КпШС України права і обов?язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов?язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно з частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім?єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність».

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об?єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім?ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв?язках. Обов?язковою умовою для визнання їх членами сім?ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Отже, розглядаючи позови, пов?язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об?єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об?єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім?ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об?єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

У зв?язку із цим суд вважає, що під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об?єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, та від 24 квітня 2019 року № 163/754/17.

Відповідно до частин першої, п?ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.

Отже на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, позивач за первісним позовом мав надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення ним певних коштів на придбання спірного домоволодіння, однак вказані докази суду надані не були.

Сам факт періодичного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю, встановленого судом актом про фактичне проживання, довідкою з місця проживання, та показаннями свідків не підтверджує факту спільного їх проживання з 1985 року по день смерті ОСОБА_5 , та надання ОСОБА_1 грошових коштів на придбання спірного домоволодіння, а відтак правові підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Досліджуючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника (позивача).

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту.

Згідно статті 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Надані позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_3 докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між нею та ОСОБА_5 , як сестрами.

Встановлення факту родинних відносин має для позивачки за зустрічним позовом юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав, зокрема, оформлення спадщини, а тому суд дійшов висновку, що обставини викладенні у зустрічному позові знайшли підтвердження, та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку будинку відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_28 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідними сестрами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 квітня 2025 року.

Суддя Ю.В.Онопченко