Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого - судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої і недостовірної інформації

встановив:

В грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому було уточнено, до відповідача ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої і недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем ОСОБА_3 була поширена неправдива інформація відносно позивача ОСОБА_1 в групі «Жовтень-18» додатка Viber (буд. 76, м-н НОМЕР_1 ), в якому налічується 111 учасників. Так, 16.11.2024 року в групі «Жовтень-18» почалась дискусія стосовно відсутності повноцінного опалення. Крім того, мешканці будинку почали висловлюватись про те, що відповідач як голова житлового кооперативу, неякісно виконує свою роботу. З цього приводу позивач також висловила свою думку. Дана дискусія стосувалась суто господарських питань кооперативу. Однак, голова кооперативу перейшла на особистості і почала у групі надавати відносно позивача неправдиву інформацію та вдалась до образ і наклепів, а потім видалила позивача з групи. Висловлювання ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Позивач вважає, що поширення такої інформації відносно неї порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку із чим просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканності ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 про неї в групі «Жовтень 18» додатка Viber, зокрема про те, що позивач здирниця, корупціонерка, неадекватна та несправедливо критикує відповідача, а також про те, що в актах перевірок №1 від 01.04.2021 року, №1 від 22.10.2021 року та №2 від 12.05.2022 року ревізійна комісія під головуванням позивача написала «Фікцію». Також просила суд зобов?язати відповідача спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, що оприлюднена відповідачем в групі «Жовтень 18» додатка Viber, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду за розповсюдження завідомо недостовірної інформації в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

04 лютого 2025 року на адресу суду від відповідача у справі ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Так, в позовній заяві зазначена інформація, яка не є предметом даного позову і не може бути розцінена як доказ порушення права позивача на честь, гідність і ділову репутацію, зокрема щодо того, що відповідач не належним чином виконує свою роботу як голова кооперативу, а також щодо наявності проблем, які виникають в процесі обслуговування ОК «ЖБК «Жовтень-18». Окрім того, не є предметом позову зазначена позивачем недостатня робота відповідача з боржниками, фінансово-господарська діяльність кооперативу тощо. Вважає позовні вимоги безпідставними, у зв`язку із чим просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Позивач також просила поновити її у групі Вайбер кооперативу «Жовтень-18».

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позов у повному обсязі.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що здійснювала ревізію діяльності кооперативу «Жовтень-18». Попередню ревізію кооперативу здійснювала позивач ОСОБА_1 , яка за результатом проведення перевірки зазначала неналежну інформацію. Образливе висловлювання у групі Viber, а саме здирниця, відповідач ОСОБА_3 не писала.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що з позивачем не спілкується. Про висловлювання відповідача у групі Viber про те, що позивач корупціонерка, здирниця, їй особисто нічого не відомо.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є головою правління ОК «ЖБК «Жовтень-18», що вбачається з Протоколу№8 Загальних зборів членів ОК «ЖБК «Жовтень-18» спільно з співвласниками квартир від 24.06.2022 року. (а.с. 187-188)

В додатку Viber була створена та діє група «Жовтень-18», яка налічувала 111 осіб.

Як зазначає позивач, вона була учасником цієї групи, однак наразі доступу до групи вона не має.

На підтвердження позовних вимог щодо наявності недостовірної інформації відносно позивача, останньою було надано до суду роздруківку з додатку Viber , що містить скріншоти повідомлень учасників групи під назвою «Жовтень-18». (а.с. 103-126)

Так, серед іншого, наявні наступні повідомлення учасника групи під ім`ям « ОСОБА_6 …»» з текстом: «Твое дело было проверить, а не писать фикцию». (а.с. 114)

Окрім того, позивач долучила до позову роздруківки фотокарток із частковим зображенням стану будинку та прибудинкової території, зазначаючи у позові про те, що в будинку не проводяться відповідні роботи для утримання будинку у належному стані. (а.с. 128-135)

Також позивач зазначила у позові, що з 02.03.2021 року по травень 2022 року вона перебувала на посаді голови ревізійної комісії кооперативу «Жовтень-18». За цей час ревізійною комісією було проведено три планові ревізії фінансової і господарської діяльності кооперативу, які проводились відповідно до вимог Статуту кооперативу та законодавства України, за результатом яких були складені відповідні акти. Внаслідок проведено роботи комісією, яку очолила позивач, були встановлені порушення.

На підтвердження вищевказаних доводів позивач надала до суду копію звіту ревізійної комісії фінансово-господарської діяльності ЖБК «Жовтень-18» з 01.01.2020 по 30.09.2020 року під головуванням Ковальової І.В. щодо проведення перевірки за період з 24.09 по 09.10.2020 роки; копію Акта № 1 від 01.04.2021 року ревізії фінансової і господарської діяльності Обслуговуючого кооперативу «Жовтень-18» за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 роки; копію Акта № 1 від 22.10.2021 року ревізії фінансової і господарської діяльності Обслуговуючого кооперативу «Жовтень-18» за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 роки; копію Службової записки, складеної головою ревкомісії ОК «ЖБК «Жовтень-18» Мельник Н.П., адресованої Правлінню кооперативу; копію Акта № 2 від 12.05.2022 року ревізії фінансової і господарської діяльності Обслуговуючого кооперативу «Жовтень-18» за період з 01.08.2021 по 31.12.2021 роки; копію Акта від 13.05.2022 року щодо відмови від підпису акту ревізії №2 від 12.05.2022 року посадовими особами ОК «ЖБК «Жовтень-18» головою правління Ковальовою І.В., бухгалтером ОСОБА_7 (а.с. 136-176)

Також позивачем на підтвердження відсутності дій щодо вимагання коштів надано до суду скріншот переписки у додатку Viber з користувачем цього додатку під ім`ям «Мирзоев Джахид», який є колишнім головою правління в ОК «Жовтень-18». (а.с. 123)

Також судом був досліджений наданий позивачем CD-R диск, зокрема аудіозаписи, що містяться на ньому. (а.с. 177)

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Так, доводи позивача, викладені у позові, зводяться до незадоволеності в роботі відповідача ОСОБА_3 як голови правління ОК «ЖБК «Жовтень-18», зокрема щодо недостатньої роботи відповідача з боржниками по комунальним послугам, неналежної, на думку позивача, виконання функцій фінансово-господарської діяльності як голови кооперативу тощо.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що висловлювання в повідомленнях у мессенджері «Viber» відносно позивача дійсно завдали останній шкоди її діловій репутації, принизили честь та гідність, та що ці слова є образливими і принизливими з точки зору їх тлумачення та розуміння.

Окрім того, суд вважає, що з наданих до суду скріншотів листування сторін в мережі Інтернет у застосунку «Viber» неможливо однозначно ідентифікувати осіб, які здійснюють листування, та існує технічна можливість зміни інформації, яка є на знімках екрану (скріншотах).

Також доказів на підтвердження того, що наявні аудіозаписи на диску, наданого позивачем, стосуються саме подій за участі відповідача за вказаних в позові обставин, позивачем не надано, як і не надано підтверджень належності голосу на записах саме відповідачу.

Крім того, на відображених скріншотах більшість із повідомлень написані в загальній групі без зазначення конкретного адресата.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, покази свідків, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у позові, а тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 277, 297 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої і недостовірної інформації залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 23 квітня 2025 року.

Суддя: О. Н. Борис