печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Корнелюк Б.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024р. позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, честі та гідності . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є народним депутатом України і ІНФОРМАЦІЯ_1 , на своїй персональній веб-сторінці в соціальній мережі Fаcebook ОСОБА_4 опублікував власне відео - звернення наступного змісту: «Добрий день друзі! В мене сьогодні дуже короткий відеоблог, але цікавий.Стосується міста Умані. Є такий в місті Умані два персонажа: це ОСОБА_5 це директор КП «Уманьводоканал» і ОСОБА_3 ,начальник ІНФОРМАЦІЯ_5, (демонструються фото з зображенням облич ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ) тобто військомату по простому. Зараз ці два персонажа,вже тиждень (демонструється карта Туреччини), поїхали відпочивати в Турцію. Тобто, в той час, коли наші хлопці, як кажуть, боронять країну,волонтери збирають гроші, директор КП «Уманьводоканал», який як визнаєте (демонструються фото з зображенням облич мера міста Умані - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) є фактично коханцем ОСОБА_8 , вот я її покажу, це колишній поліціянт, який ніякого відношення не має до системи водоканалу, але оскільки він як то кажуть,вибачте грубо скажу, шпилить ОСОБА_8 , то йому дозволяється бути директором водоканалу, і навіть при наявності дев`яти кримінальних справ, він спокійно їде відпочивати в Турцію під час війни. Тому, от я читаю різні звернення людей…І от ОСОБА_3 , вони поїхали разом ці дві людини, не знаю з родинами, чи самі, не знаю, що їх там пов`язує, але це дуже цікаво, тому що з одного боку всі скаржаться на дії військоматів, що людям там вручають повістки там будь-де, і тому така ситуація, що Вам повістка в армію і маєте боронити країну в Бахмуті, Марїнці, Авдіївці, а ОСОБА_3 в той час відпочиває в Туреччині. І це от президент ОСОБА_11 казав, що воєнкоми мають іти воювати, на їх місце мають іти люди, які з фронта, а у нас в Умані все по іншому. ОСОБА_3 зараз героїчно воює в Турції в Анталії, чи де він там, на Середземному морі, а люди отримують повістки. Тобто, це дуже велика ганьба і до речі скажу, що по ОСОБА_3 велика кількість також карних справ є, ми зараз крупним планом також покажемо (демонстрація відповіді Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону), але це не заважає йому спокійно відпочивати закордоном. Єдине, що я зараз цим двом друзям трошки як то кажуть настрій попорчу тому що за моїм зверненням відкрито кримінальна справа, вплоть до того, що вони наладили кримінальний такий бізнес, це водоканал бронює людей, ставить на бронь бере на роботу ліпові і мертві душі, а ОСОБА_3 відмазує їх від армії. Зараз відкрита кримінальна справа, буду наполягати, все що в моїх силах робити, щоб як кажуть, винних притягли до відповідальності. Але хочу користуючись нагодою, звернутись до президента України ОСОБА_11, до пана ОСОБА_9 , чому зараз ОСОБА_3 знаходиться в Туреччині, а не на фронті, ви ж казали, що він має, воєнкоми мають воювати, де вони мають воювати, в Туреччині? Який приклад ми показуємо людям, коли керівник військомату разом директором водоканалу спокійно їдуть відпочивати в Турцію під час війни, під час обстрілів, під час мобілізації і так даліє.Неправильно.Буду звертатись з цього приводу до правоохоронних органів і до керівництва держави, і я розумію, що це велика ганьба у місті, і ми мусимо це терпіти, але боротися. Віримо в перемогу України і все буде Україна.» Інформація Відповідача про те, що Позивач на момент опублікування ним свого відео- звернення, тобто станом на 22.12.2023 перебував в Туреччині на відпочинку разом з директором КП «Уманьводоканал» ОСОБА_5 є недостовірною, спростовується відомостями Державної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , державний кордон України за період часу з 01 жовтня по 28 грудня 2023 року не перетинав. Дана обставина підтверджується доказом: відповідь Державної прикордонної служби України на адвокатський запит №7627 від 29.12.2023 року. Також інформація Відповідача про те, що відносно Позивача існує велика кількість кримінальних проваджень та демонстрація на підтвердження своїх слів інформації Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону також є недостовірною. Позивач стверджує, що відносно нього правоохоронними органами до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені жодні відомості про вчинення ним кримінальних правопорушень, а також йому не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину. Порушення прав Позивача поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли переглянути його відео звернення, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі. Просить суд визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 - інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 , на своїй веб-сторінці в соціальній мережі Fаcebook ОСОБА_4 про те, що « ОСОБА_5 директор КП «Уманьводоканал» і ОСОБА_3 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто військомату по простому. Зараз ці два персонажа, вже тиждень, поїхали відпочивати в Турцію. ОСОБА_3 зараз героїчно воює в Турції в Анталії, чи де він там, на Середземному морі, а люди отримують повістки. Тобто, це дуже велика ганьба і доречі скажу, що по ОСОБА_3 велика кількість також карних справ є, але це не заважає йому спокійно відпочивати за кордоном. Єдине, що я зараз цим двом друзям трошки як то кажуть настрій попорчу тому що за моїм зверненням відкрито кримінальна справа, вплоть до того, що вони наладили кримінальний такий бізнес, це водоканал бронює людей, ставить на бронь бере на роботу ліпові і мертві душі, а ОСОБА_3 відмазує їх від армії.» Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати опубліковану відносно ОСОБА_3 недостовірну інформацію у вигляді публікації, як таку, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_3 , яка розміщена на сторінці ОСОБА_4 у мережі Інтернет на вебсайті мережі Fаcebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом опублікування повідомлення про ухвалене в цієї справі рішення суду, включаючи публікацію повного тексту його резулятивної частини, на тому ж сайті (на своїй сторінці), на якому була опублікована недостовірна вищевказана інформація в строк не пізніше 10 днів з дати набрання законної сили рішенням суду. Зобов`язати ОСОБА_4 видалити опубліковану відносно ОСОБА_3 недостовірну інформацію у вигляді публікації, що розміщена на сторінці ОСОБА_4 у мережі Інтернет на вебсайті мережі Fаcebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .Стягнути 1211,20 грн.судового збору. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача 30.05.2024р. надала відзив, зазначила, що позивачем не наведено жодних аргументів та не додано до жодних доказів, де зазначено, що сторінка, з якої було розміщено допис, належала відповідачу та що він є його автором. Зазначила, що якщо автор поширеної статті невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Вважає, що будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та не є предметом судового захисту. В судовому засіданні просила відмовити в позові.

Ухвалою суду від 7.03.2024р. відкрито провадження в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 23.07.2024р. закрито підготовче та призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено,що ОСОБА_3 наказом Головнокомандувача ЗСУ від 2.09.2021р. №358, був призначений на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 народний депутат України ОСОБА_4 на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook (режим доступу: ІНФОРМАЦІЯ_6) розмістив допис з інформацією стосовно ОСОБА_3 , яку він просить спростувати наступного змісту: « ОСОБА_5 директор КП «Уманьводоканал» і ОСОБА_3 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто військомату по простому. Зараз ці два персонажа, вже тиждень, поїхали відпочивати в Турцію. ОСОБА_3 зараз героїчно воює в Турції в Анталії, чи де він там, на Середземному морі, а люди отримують повістки. Тобто, це дуже велика ганьба і доречі скажу, що по ОСОБА_3 велика кількість також карних справ є, але це не заважає йому спокійно відпочивати за кордоном. Єдине, що я зараз цим двом друзям трошки як то кажуть настрій попорчу тому що за моїм зверненням відкрито кримінальна справа, вплоть до того, що вони наладили кримінальний такий бізнес, це водоканал бронює людей, ставить на бронь бере на роботу ліпові і мертві душі, а ОСОБА_3 відмазує їх від армії.»

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно з п. 12 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» вебсайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси вебсайту і (або) облікового запису власника цього вебсайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; вебсторінка - складова частина вебсайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту.

За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник вебсторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення вебсторінки на вебсайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої вебсторінки. Власник вебсайту не є власником вебсторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника вебсайту, розміщувати інформацію на вебсторінці та управляти нею.

Отже, автором публікацій і дописів на персональній вебсторінці у соціальній мережі «Facebook» є власник вебсторінки, який незалежно від власника вебсайту розміщує інформацію на вебсторінці та управляє нею.

Власник соціальної мережі «Facebook» не бере безпосередньої участі у розміщенні інформації власником вебсайту, недостовірність якої доводить позивач.

При детальному вивчені справи суд встановив, що позивач на підтвердження належності сторінки у мережі Facebook відповідачу, надав суду копію відеодоказу -звернення відповідача ОСОБА_4 від 22.12.23р.. який був оглянутий в судовому засіданні.

Під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі в будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) недостовірності цієї інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно базуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як роз`яснено у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином, ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який використовує відповідне доменне ім`я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту. Відповідно належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

Крім того, у випадку, якщо програмне забезпечення веб-сайту розміщене на договірних засадах на веб-сервері отримувача послуг хостингу, останньому повинна бути відома інформація про такого володільця програмного забезпечення веб-сайту в силу існуючих договірних відносин.

Оскільки реєстрант доменного імені має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені, отримувач послуг хостингу має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації веб-сайту таким доменним іменем, вони є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту.

При цьому першочерговою умовою для можливості адресації веб-сайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені.

Власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу.

Слід зазначити, що згідно із усталеною практикою, реєстрація доменних імен та замовлення послуг хостингу здійснюється в онлайн-режимі. При цьому реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу під особисту відповідальність зазначає свої дані без їх додаткової перевірки реєстратором та хостинг-провайдером.

Згідно із Законом України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб¬сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом (ч. 11 ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872 му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

З матеріалів наданих до позовної заяви вбачається, що Позивач являється начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто є публічною особою, а отже межа допустимої критики щодо позивача є значно ширшою ніж окремої пересічної особи.

Відповідно до ст. 81 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку , що позивач не надав доказів належності сторінки у мережі Facebook відповідачеві, та не довів, що його право було порушено саме ним,, тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 201, 275, 277 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист гідності, честі та ділової репутації.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_1

відповідач : ОСОБА_4 : АДРЕСА_2

Дата складання повного тексту рішення 1.04.2025р.

Суддя Т.В.Остапчук