Справа № 539/759/25
Провадження № 2-о/539/38/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Просіної Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Кузьмич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Лубни в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Новооржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області,

установив:

18 лютого 2025 року представник заявника ОСОБА_2 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Новооржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області. В заяві просить встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2006 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Єнквці Лубенського району Полтавської області помер ОСОБА_3 . Останнім місцем реєстрації проживання ОСОБА_3 було АДРЕСА_1 . На момент смерті разом з померлим ніхто не був зареєстрований. Після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 залишився сам, вони були бездітною родиною, а ОСОБА_1 , ще за життя дружини їм постійно допомагала по господарству, доглядала за ними, підтримувала майже родинні відносини, оскільки змалечку їх знала, бо вони були сусідами її батьків. На початку 2005 року ОСОБА_3 переніс інсульт, не міг знаходитись сам, фізично не міг за собою доглядати, оскільки, майже не рухався, то на початку зими запропонував ОСОБА_6 переїхати до нього на постійне місце проживання, щоб здійснювати за ним догляд, де вони проживали разом, однією сім`єю, більше п`яти років, до самої смерті ОСОБА_7 . У ОСОБА_1 не було власного житла, та сім`ї, на той час вона винаймала будинок у селі Єнківці. З січня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет. На момент смерті ОСОБА_3 (відкриття спадщини) ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 проживала разом з померлим та здійснила його поховання. На даний час ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку, власником якого був ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, що складається з земельної частки(паю) 2.87 умовних кадастрових гектари КСП ім. 40-річчя Жовтня, що знаходиться на території колишньої Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області та належала дружині померлого ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ПЛ №0159663 виданого 25.12.1996 року на підставі рішення Лубенської райдержадміністрації №400 від 21.10.1996 року, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 567, спадщину після якої прийняв ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований разом з дружиною на момент її смерті, тобто є таким, що фактично прийняв спадщину, але помер не оформивши своїх спадкових прав, земельна ділянка площею 2.53 га, з кадастровим номером :09:005:0563 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку ЯГ №345713 та житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . З питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка звернулася до Лубенської державної нотаріальної контори, де їй було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №225/02-31 від 05.05.2023 року, в зв`язку з тим що спадкоємиць ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не відноситься до спадкоємців за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , згідно ст. 1261-1263 ЦК України. А оскільки, ОСОБА_1 проживала спільно з померлим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки, документи які підтверджують даний факт відсутні.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.02.2025 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачеві термін для усунення недоліків.

27.02.2025 року на виконання ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.02.2025 року до суду надійшла уточнена заява з додатками.

03.03.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. Окрім того, з Лубенської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 №225/02-31 для огляду в судовому засіданні та приєднання до матеріалів справи.

13.03.2025 року до суду надійшли витребувані докази.

Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, та просили їх задовільнити.

Представник Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, до суду подали заяву в якому справу просили розглядати без їх участі. При розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно з січня 2006 року до січня 2011 року проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судам роз`яснено, що при становленні судами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення статті 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У цьому випадку встановлення факту не зумовлює юридичних наслідків, тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99).

Тобто, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, і визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного проживання заявника ОСОБА_1

та померлого ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період з січня 2006 року по 17.01.2011 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , був власником земельної частки (паю) 2.87 умовних кадастрових гектари КСП ім. 40-річчя Жовтня, що знаходиться на території колишньої Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належала дружині померлого ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ПЛ №0159663 виданого 25.12.1996 року на підставі рішення Лубенської райдержадміністрації №400 від 21.10.1996 року, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 567, спадщину після якої прийняв ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований разом з дружиною на момент її смерті, тобто є таким, що фактично прийняв спадщину, але помер не оформивши своїх спадкових прав (довідка №08.1.1-15/157 від 18.12.2024 року виданої виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, Бієвецьким старостинським округом №1) , земельної ділянки площею 2.53 га, з кадастровим номером :09:005:0563 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку ЯГ №345713) та житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18, 19, 20).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до довідки №08.1.1-15/157 від 18.12.2024 року виданої виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області , Бієвецьким старостинським округом №1, останнім місцем реєстрації та проживання на момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була адреса: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до акту від 23.12.2024, складеного комісією в складі депутата Новооржицької селишної ради Багиш А.В., ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , останнім місцем реєстрації проживання якого було: АДРЕСА_1 з січня 2006 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 залишився сам, вони були бездітною родиною, а ОСОБА_1 , ще за життя дружини їм постійно допомагала по господарству, доглядала за ними, підтримувала майже родинні відносини, оскільки змалечку їх знала, бо вони були сусідами її батьків. На початку 2005 року ОСОБА_3 переніс інсульт, не міг знаходитись сам. фізично не міг за собою доглядати, оскільки, майже не рухався, то на початку зими запропонував ОСОБА_6 переїхати до нього на постійне місце проживання, щоб здійснювати за ним догляд, де проживали разом, однією сім`єю, більше п`яти років, до самої смерті ОСОБА_7 . У ОСОБА_1 не було власного житла, та сім`ї, на той час вона винаймала будинок у селі Єнківці. З січня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет. На момент смерті ОСОБА_3 (відкриття спадщини) ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 проживала разом з померлим та здійснила його поховання. На даний час ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку, власником якого був ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11,12).

Відповідно до інформації, наданої Управлінням забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ ДГК у Полтавській області відділом №3 від 24.02.2025 року №210/310-25 ОСОБА_4 станом на 31.12.2012 року не отримувала Державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва взамін виданого їй сертифікату на земельну частку (пай) ПЛ №0159663 виданого 25.12.1996 року на підставі рішення Лубенської райдержадміністрації №400 від 21.10.1996 року, зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 567 (а.с.35).

Відповідно до Інформації з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №414934875 від 25.02.2025 року запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:005:0563 відсутній, у ДРРП зареєстровано інше речове право (оренда) вказаної земельної ділянки: орендар СТОВ «Придніпровський край», Орендодавець Новооржицька селищна рада (а.с.36-37).

Відповідно до Інформації з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №414935877 від 25.02.2025 року запис про реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який згідно даних погосподарського обліку належав ОСОБА_3 , відсутній (а.с.38).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до копії спадкової справи на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулася до Лубенської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, де їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №225/02-31 від 05.05.2023 року, в зв`язку з тим що спадкоємиць ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не відноситься до спадкоємців за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , згідно ст. 1261-1263 ЦК України (а.с.21, 54-65).

Відповідно до вимог ч. 1ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1ст. 9 Конституції України).

Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Крім цього, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Таким чином, враховуючи наявність законних підстав вважати, що заявник з січня 2006 року та на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), постійно проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , та інші спадкоємці які б на момент смерті ОСОБА_3 проживали б з ним не виявлено, то необхідним є встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем, а тому, суд вважає що право заявника підлягає захисту, а заява про встановлення факту задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 СК України, ст. 1216-1223, 1264, 1268 ЦК України, ст.4, 5, 7, 10, 12, 76, 81, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2006 року та до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Я.В. Просіна