КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/1454/24
провадження № 22-ц/824/1782/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» - Вітинської Віри Володимирівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року в складі судді Остапчук Т. В.,

встановив:

01.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 21 квітня 2021 року працювала в ТОВ «ДІЄСА», була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з посади старшого фахівця з постачання Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу, Відділу планування поставок. Їй видано копію наказу про звільнення, проте розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, ні в день звільнення, ні згодом на її вимогу надано не було. Останнє надходження коштів на банківський рахунок позивача з призначенням платежу "Зарахування заробітної плати за червень 2023 року" в сумі 7 220,50 грн було 24.07.2023 року. При цьому виплат за липень та серпень 2023 року у виписці не значиться, оскільки заробітної плати за липень 2023 року та розрахункові у серпні 2023 року вона не отримала.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на свою користь заборгованість в сумі 152 119, 49 грн, яка складається :

- 44 602, 92 грн - розмір невиплаченої заробітної плати при звільненні;

- 107 514, 20 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за весь період затримки розрахунку, але не більш як за 6 місяців.

Також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20% віл стягнутої заборгованості у розмірі 30 423,90 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 44 602, 29 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати в розмірі 107 517, 20 грн.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 1 211, 20 грн.

10.07.2024 представник ТОВ «ДІЄСА» - Вітинська В. В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 33 719, 64 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в іншій частині позову відмовити. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що перед працівниками дійсно виникла заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан). Погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Борг відповідача перед позивачем по сплаті заробітної плати, що включає в себе компенсацію за невикористану відпустку, премію та інші виплати, складає 33 719,64 грн. Суд першої інстанції не посилається на доказ, який встановлює суму боргу по заробітній платі в розмірі 44 602,29 грн, яка не відповідає реальній заборгованості, тобто вказана сума є невмотиваною та не підтверджена належними та допустимими доказами.

Звертає увагу суду на те, що положеннями ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні запровадження режим воєнного стану.

Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1,що розміщений в мережі Інтернет та адресований всім, кого це стосується, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «ДІЄСА», зазнала значних збитків: ракетним ударом знищена частина товарних запасів на центральному складі; товарні запаси та інші активи в магазинах, що знаходяться в містах Маріуполь, Херсон, Ірпінь, Буча, Мелітополь, Бердянськ, Нова Каховка; частково знищені товарні запаси в магазинах міст Києва та Харкова; втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

Підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача свідчать справи про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (справа №910/3368/24) та розгляд заяв про банкрутство (справа №910/12677/23), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яких вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "ДІЄСА" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, в т.ч. по своєчасній виплаті заробітної плати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року (справа №760/29187/23) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «ДІЄСА» за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили, а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала, як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Судом першої інстанції не надано мотивів відхилення доводів ТОВ "ДІЄСА", яке посилалося на рішення Солом`янського районного суду м. Києва в справі №760/29187/23 та рішення Господарського суду м. Києва в справі №910/3368/24, який ввів процедуру досудової санаціє товариства, в мотивувальній частині якого вказано на причинно-наслідковий зв`язок неможливості виконання боржником фінансових зобов`язань з обставинами непереборної сили.

ТОВ "ДІЄСА" знаходиться під дією форс-мажорних обставин, а отже невчасна виплата заробітної плати та компенсації невикористаної відпустки сталося внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили.

На підтвердження вказаного товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року, проте судом не надано мотивів відхилення вказаного доказу.

19.11.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Фещенко І .С. через підсистему «Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року без змін.

Зазначає, що жодної виплати, повного чи часткового погашення заборгованості після звільнення 21 серпня 2023 року позивачка не отримувала. Доказів на спростування вказаної обставини надано не було.

Відповідачем не доведено існування обставин, які роботодавець не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), у тому числі щодо своїх працівників.

Відповідачем не доведено, що позивач був повідомлений у письмовій формі про настання тих чи інших обставин форс-мажору.

Наведене ТОВ "ДІЄСА" посилання на інформування працівників через систему «MyEldoLife» про форс-мажорні обставини не є доказом в розумінні частини другої статті 76 ЦПК України .

Відповідач також не довів, що саме Департамент логістики, дистрибуції та сервісу (м. Київ, Площа спортивна, 1 а, ТРЦ "Гулівер"), де працювала позивачка, зазнав форс-мажору, або наслідків бойових дій чи інших обставин непереборної сили. Позивачка добросовісно виконувала свої обов`язки відповідно до умов трудового договору.

Вважає, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (постанова Верховного Суду від 13.09.2023 р. №910/7679/22 ).

Сертифікат №3000-24-0827 не є безперечним доказом існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у відносинах між ТОВ "ДІЄСА" та позивачкою, він повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «ДІЄСА» - адвокат Білека Ю. І. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Фещенко І. С. 17.02.2025 через підсистему "Електронний суд " звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «ДІЄСА», працювала на посаді старшого фахівця з постачання Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу, відділ планування поставок, та 21 серпня 2023 року звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України .

В день звільнення з роботи ОСОБА_1 видано копію наказу про звільнення № Z00/18/08/029 від 18.08.2023 року, проте остаточний розрахунок при звільненні не проведено, розрахунковий листок ТОВ «ДІЄСА» не було надано.

Оскільки доказів проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення відповідач суду не надав, як доказів на спростування розрахунків заборгованості по заробітній платі, враховуючи те, що відповідач фактично визнав борг в сумі 44 602,29 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з огляду на положення ст.115, 116 КЗпП України, про задоволення позову у вказаній частині.

Доказів на спростування вказаної обставини суду першої інстанції надано не було, додані до апеляційної скарги розрахункові листки за липень, серпень, вересень 2023 року суду першої інстанції не надавались, а тому не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за період затримки, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 117 КЗпП України та виходив із того, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем не проведено.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

ТОВ «ДІЄСА» на підтвердження своїх заперечень проти позову в суді першої інстанції посилалося на те, що внаслідок фактичного знищення товару, який був поставлений постачальником на склад товариства за адресою: Україна, Київська область, Броварський р-н, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1а, внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, будівлю складу було повністю знищено, робота магазинів товариства була припинена, що поставило його у скрутне становище та спричинило неможливість виконання усіх зобов`язань, в тому числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. Наявність у товариства форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України.

Також підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача є справа про банкрутство ТОВ "ДІЄСА", що розглядається Господарським судом м. Києва у справі №910/15087/23 та розгляд заяв про банкрутство (справа №910/12677/23), рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у справі №760/29187/23 про закриття провадження у справі про притягнення генерального директора ТОВ "ДІЄСА" за ч. 1 ст. 41 КУпАП з огляду на перебування товариства під дією обставин непереборної сили, матеріали яких розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вказаним доводам суд першої інстанції жодної оцінки не надав та не навів мотивів,чому він не приймає їх до уваги.

До вказаних письмових пояснень, які направлені через підсистему "Електронний суд" відповідачем в якості додатків зазначено, в тому числі, два листи про форс-мажор та сертифікат (а.с.53), які не були судом роздруковані та не взяті до уваги під час розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

З огляду на те, що відповідач при розгляду справи в суді першої інстанції надав відповідні докази на підтвердження своїх заперечень, які не були долучені до матеріалів справи судом першої інстанції, за відсутності відповідної довідки про неможливість їх роздрукувати через відсутність в системі "Електронний суд" апеляційний суд вважає за можливе врахувати як доказ при розгляді поданої апеляційної скарги сертифікат Київської Торгово-промислової палати від 23.04.2024 №17/13-4/398 №3000-24-0827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), відповідно до якого остання на підставі ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчила наявність у ТОВ "ДІЄСА" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, буд. 1-А , с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.04.2024 у справі №910/3368/24 про затвердження плану санації ТОВ «ДІЄСА» до відкриття провадження про банкрутство встановлено наступне:

«У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який наразі був продовжений і триває до цього часу.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, статуту Торгово-промислової палати України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України.

Боржник у продовж 2022 р. листами від 28.02.2022 та 02.05.2022 повідомляв контрагентів про наявність обставин непереборної сили, що впливають на діяльність товариства та можливість виконання ним прийнятих на себе зобов`язань. Відповідні повідомлення здійснювалися електронними засобами комунікації, що відповідає сучасним звичаям ділового обороту. В свою чергу боржник також отримував повідомлення від контрагентів про перебування під обставинами непереборної сили (лист ТОВ "Вірпул компані Україна" № 20220228 від 28.02.2022 р.).

Після початку військової агресії за певними контрагентами, в тому числи тими, що включені до плану санації, боржник отримав сертифікати, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Зокрема в матеріалах справи наявні копії сертифікатів Київської торгово-промислової палати України № 3000-23-3433 від 28.07.2023 стосовно ТОВ "ЮК Дистрибьюшн", № 3000-23-2754 від 09.06.2023 стосовно ТОВ "Груп СЕБ Україна", № 3000-23-3136 від 07.07.2023 стосовно ТОВ "Вірпул компані Україна". Боржником загалом отримано більше сорока п`яти сертифікатів, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме сертифікати за наступними номерами: № 3000-22-0457 від 25.07.2022 № 17/03-4/192, № 3000-22-0460 від 25.07.2022 № 17/03-4/193, № 3000-22-0556 від 10.08.2022 № 17/03-4/226, № 3000-22-0654 від 25.08.2022 № 17/03-4/269, № 300-22-0752 від 06.09.2022 № 17/03-4/301, № 3000-22-0461 від 02.11.2022 № 17/03-4/417, № 3000-22-1392 від 11.11.2022 № 17/03-4/436, № 3000-22-1398 від 11.11.2022 № 17/03-4/437, № 3000-22-1393 від 11.11.2022 № 17/03-4/435, № 3000-22-1397 від 11.11.2022 № 17/03-4/433, № 3000-22-1394 від 11.11.2022 № 17/03-4/434, № 3000-23-0062 від 29.12.2022 № 17/03-4/561, № 3000-23-0018 від 29.12.2022 № 17/03-4/560, № 3000-23-0788 від 20.02.2023 № 17/03-4/137, № 3000-23-1612 від 04.04.2023 № 17/03-4/282, № 3000-23-3436 від 28.07.2023 № 17/03-4/723, № 3000-23-2290 від 12.05.2023 № 17/03-4/410, № 3000-23-2293 від 12.05.2023 № 17/03-4/411, № 3000-23-2752 від 09.06.2023 № 17/03-4/530, № 3000-23-2753 від 09.06.2023 № 17/03-4/532, № 3000-23-2836 від 07.06.2023 № 17/03-4/568, № 3000-23-3141 від 07.07.2023 № 17/03-4/627, № 3000-23-3048 від 06.07.2023 № 17/03-4/624, № 3000-23-3152 від 10.07.2023 № 17/03-4/630, № 3000-23-3478 від 01.08.2023 № 17/03-4/744, № 3000-23-3047 від 29.06.2023 № 17/03-4/603, № 3000-23-3051 від 06.07.2023 № 17/03-4/623, № 3000-23-3155 від 10.07.2023 № 17/03-4/629, № 3000-23-3135 від 07.07.2023 № 17/03-4/625, № 3000-23-3157 від 10.07.2023 № 17/03-4/628, № 3000-23-3359 від 24.07.2023 № 17/03-4/684, № 3000-23-3360 від 24.07.2023 № 17/03-4/685, № 3000-23-3408 від 26.07.2023 № 17/03-4/710, № 3000-23-3409 від 26.07.2023 № 17/03-4/711, № 3000-23-3410 від 26.07.2023 № 17/03-4/712, № 3000-23-3434 від 28.07.2023 № 17/03-4/725, № 3000-23-3435 від 28.07.2023 № 17/03-4/724, № 3000-23-3577 від 15.08.2023 № 17/13-4/784, № 3000-23-3666 від 22.08.2023 № 17/13-4/818, № 3000-23-3865 від 12.09.2023 № 17/13-4/879, № 3000-23-3866 від 12.09.2023 № 17/13-4/878, № 3000-23-3867 від 12.09.2023 № 17/13-4/877, № 3000-23-3978 від 22.09.2023 № 17/13-4/905, № 3000-23-4436 від 13.11.2023 № 17/13-4/1098.

Таким чином заявником належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань.

Кредиторам разом з проектом плану санації, а суду разом із заявою про затвердження плану санації до відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 5 КУзПБ надано докази отриманих товариством збитків, а саме:

- звіти ТОВ "ГЕО ФІНАНС ГРУП" про оцінку збитків завданих ТОВ "ДІЄСА" внаслідок втрати необоротних активів (основних засобів), що обліковувалися на субрахунках 103, 104, 106, 1121, оборотних активів (товарів) та упущеної вигоди від неодержаного прибутку внаслідок втрати товарів, які зберігалися за адресами: АДРЕСА_1 (сума збитків - 892 366,08 дол. США); АДРЕСА_2 (сума збитків - 680 376,14 дол. США); АДРЕСА_3 (сума збитків - 600 687,25 дол. США); АДРЕСА_4 (сума збитків - 719 854,33 дол. США); АДРЕСА_5 (сума збитків - 666 907,08 дол. США); АДРЕСА_6 (сума збитків - 608 037,72 дол. США); АДРЕСА_7 (сума збитків - 461 580,51 дол США); АДРЕСА_8 (сума збитків - 756 118,08 дол. США); АДРЕСА_9 (сума збитків - 664 642,66 дол США); АДРЕСА_10 (сума збитків - 506 011,96 дол. США); АДРЕСА_11 (сума збитків - 355 457,91 дол. США); АДРЕСА_12 , БТРЦ "RETROVILLE" (сума збитків - 662 454,84 дол. США); АДРЕСА_13 (сума збитків - 1 197 921,83 дол. США); АДРЕСА_14 (сума збитків - 564 338,81 дол. США); АДРЕСА_15 (сума збитків - 17 245 920,75 дол. США);

- висновок експерта №16 за результатами проведення експертного дослідження від 22.12.2023, проведеним судовим експертом Подстрєл В.М., Свідоцтво№31-21/п від 23.06.2021, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України (сума реальних збитків внаслідок втрати (знищення) майна у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та в результаті влучання боєприпасу (зокрема ракети Р-500) в складське приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_15 , становить 338 137 202,09 грн. без ПДВ.

За зазначеними вище об`єктами розмір підтверджених суб`єктами оціночної діяльності та судовим експертом збитків спричинених боржнику внаслідок збройної агресії російської федерації проти України складає 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів, що станом на дату подачі пояснень ТОВ "ДІЄСА" від 23.04.2024 становить 1 032 569 490,57 (один мільярд тридцять два мільйони п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 57 коп.

За твердженням заявника розмір збитків не кінцевий та не включає збитки, що отримані внаслідок пошкодження товарно-матеріальних цінностей з-за раптової евакуації товарно-матеріальних цінностей з прифронтових регіонів (уцінки).

Судовим рішенням що набрало законної сили (справа № 910/14555/23) підтверджено заподіяння збитків боржнику внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та стягнуто з російської федерації 3 868 247,99 дол. США заподіяних збитків. За твердженням боржника це перший позов до російської федерації про стягнення заподіяних збитків, таких позовів буде декілька і наразі в Господарському суді міста Києва розглядається справа № 910/2735/24 про стягнення з російської федерації 17 245 920,75 дол. США заподіяних збитків.

Таким чином заявником належними та допустимими доказами доведено отримання збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі, що перевищує 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів. Зазначена сума фактично була вилучена з обігу ТОВ "ДІЄСА".

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду № 757/2043/24-ц від 22 липня 2024 року, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 02 грудня 2024 року «із долученого до матеріалів апеляційної скарги сертифіката №3000-240827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «ДІЄСА» щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін: з 12.03.2022 року.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року».

Отже обставини отримання збитків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі, що перевищує 26 582 675,97 доларів США 97 центів й перебування ТОВ «ДІЄСА» під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань та обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не підлягають.

Отже, заперечення позивача, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо недоведеності форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), не спростовують обставин встановлених судовими рішенням, що набули законної сили, та відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.

Колегія суддів вважає необґрунтованими заперечення позивача, про те, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор), адже з поданих скаржником доказів вбачається, що 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію РФ торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, Твоє ЕЛЬДОРАДО».

Твердження відповідача про наявність доступу до ресурсу «MyEldoLife» у всіх працівників ТОВ «ДІЄСА», позивачем не спростована, доказів на підтвердження відсутності такого доступу у позивача суду не надано.

Водночас, щодо необхідності направлення повідомлення відповідачем, колегія судів зазначає, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор). Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (постанова Верховного Суду від 23 серпня 2023 року в справі № 910/6234/22).

Ураховуючи, що між сторонами такої погодженої письмової умови не існує, доводи апеляційної скарги про неповідомлення про форс-мажорні обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими, водночас вважає, що розмістивши повідомлення на загальнодоступному ресурсі для працівників, відповідач за існуючих обставин, вжив швидко доступних заходів, спрямованих на захист прав та інтересів працівників, поінформувавши про затримку виплати заробітної плати.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність підприємства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань та обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 КЗпП України.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12 березня 2022 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ «ДІЄСА».

Відсутність вини, як обов`язкової складової правопорушення як підстави для стягнення шкоди, також виключає можливість покладення на ТОВ «ДІЄСА» відповідальності за спричинено затримкою виплати заробітної плати моральної шкоди.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДІЄСА» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості своєчасно виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, зважаючи на те, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, рішення суду першої інстанції у відповідній частині вимог підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишені без задоволення, й судовий збір не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає скасуванню.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «ДІЄСА» задоволено частково (70,68%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІЄСА» підлягає стягнення судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 290, 21 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» - Вітинської Віри Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 290, 21 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18.04.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук