КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/2650/24
Провадження № 6/552/11/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретар судового засідання Безугла А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника ,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. звернувся в суд з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. У поданні зазначив, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 75947194 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4396158 від 30.06.2021 року у розмірі 65 952 грн 87 коп, витрат на правову допомогу у розмірі 17 000 грн та судового збору в розмірі 3028 грн, а всього 85 980 грн 87 коп. Заборгованість боржником не погашена. У ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 з 18 квітня 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 та під час перебування у шлюбі, за згодою останнього, набула у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0453 на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е. Л. за реєстр. № 2379. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, враховуючи норми ч. 2 ст. 270 ЦК України, просив визначити частку боржника ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0453 у розмірі 1/2 частини.

У судове засідання приватний виконавець Скрипник В.Л. не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Коллект Центр» у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. перебуває виконавче провадження № 75947194 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року № 552/2650/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4396158 від 30.06.2021 року у розмірі 65 952 грн 87 коп, витрат на правову допомогу у розмірі 17 000 грн та судового збору в розмірі 3 028 грн, а всього 85 980 грн 87 коп.

Постановою приватного виконавця від 04 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження .

18 квітня 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 02 вересня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку кадастровий номер 324085701:01:003:0453, площею 0,1395 га, що знаходиться у Полтавській області, Полтавському районі, село Тахтаулове.

Право власності зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна .

Приймаючи до уваги, що дана земельна ділянка придбана за згоди чоловіка ОСОБА_3 , про що зазначено в п. 7 договору купівлі - продажу від 02 вересня 2020 року, у період шлюбу, а тому відповідно до ч.1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств. Установ, організацій, посадових чи службових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписам цього Закону , заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом ч 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визнається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

При розгляді подання приватного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.

Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі майна на реалізацію, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Таким чином, виходячи із рівності часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, що є адекватним ступенем втручання до його права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

З урахуванням зазначеного подання є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.. 443 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визначити частку майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0453 у розмірі 1/2 частини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий Ж.В.Кузіна