Справа № 173/86/25
Провадження №2/173/510/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 квітня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Верхньодніпровське БТІ» про виділення в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2025 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про виділення в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа КП «Верхньодніпровське БТІ».

14.01.2025 року до суду надійшли довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.01.2025 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом учасників розгляду справи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили на адресу суду заяву в якій просили справу розглядати без їх участі, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення судового розгляду від останнього не надходило.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно з поданої позовної заяви позивач просить: припинити за ним та відповідачами право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як окремий об`єкт, 40/100 частини домоволодіння та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, як на окремий об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м., жилою площею 40,4 кв.м., літ А-1 житлова 4 площею 17,5 кв.м., житлова 5 площею 10,7 кв.м., житлова прибудова літ. А2-1, прихожа 2 площею 11-9 кв.м., житлова 3 площею 12,2 кв.м., ванна 7 площею 2,6 кв.м., вбиральня 8 площею 1,2 кв.м., прибудова літ. а5-1, кухня 6 площею 7,6 кв.м., прибудова літ. а10-1, тамбур 1 площею 4,4 кв.м., ганок літ. а6, навіс літ. а11, літня кухня літ. В-1, сарай літ Е-1, сарай літ. П-1, погріб з шийкою літ. Д, гараж літ. Г-1, оглядова яма о/я, літній душ літ. Р, вбиральня літ Т, водогін № 6, огорожа №5, № 8, № 15, № 18, № 11, № 19, № 21, хвіртка № 16, ворота № 17, мощення І, ІІ, вигрібна яма № 20 на земельній ділянці розміром 658 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 30.05.1989 року він оформив право власності на 40/100 домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності видане 30.05.1989 виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради на підставі рішення № 186 від 22.05.1989 р. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі. Він має бажання оформити земельну ділянку у приватну власність, однак інші співвласники не бажають вести діалог. Загальна площа земельної ділянки де розташована його 40/100 частка домоволодіння 658 кв.м. Його домоволодіння має окремий вихід. Зазначає, що частки майна є фактично окремими об`єктами. Вони з відповідачами самостійно користуються належними їм частками, спільних приміщень не мають. Будинок завжди був поділений внатурі та лише формально обліковувався як 40/100 частини та спільне часткове майно без виділення часток внатурі.

Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого 30.08.2024 ТОВ «Вехньодніпровське БТІ» ОСОБА_1 за технічними показниками об`єкт нерухомого майна є відокремленим об`єктом, має окремий вихід та може бути виділеним в натурі з присвоєнням окремої адреси.

На даний час виникла необхідність виділити в окремий об`єкт 40/100 часток цієї житлової будівлі, яка належить йому на праві приватної власності, щоб вільно в подальшому розпоряджатись своїм майном без згоди інших співвласників.

Володіння з відповідачами спільною частковою власністю створює на сьогоднішній день для нього додаткові незручності щодо: реєстрації третіх осіб у своєму житлі (необхідно отримувати дозвіл всіх співвласників будинку та реєстрацію/зняття з реєстрації), укладання відповідних договорів про комунальні послуги, оформлення субсидій, тощо.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено припинення права спільної часткової власності і виділення частки із спільної часткової власності в натурі, та визнання права власності як на самостійний об`єкт нерухомості з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач є власником 40/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради народних депутатів 30.05.1989 р. 40/100 частин будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Як встановлено з довідки № 58 від 06.06.2024 виданої Виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована.

30 серпня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З висновку ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме жилого будинку садибного типу розташованого за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бут поділено.

Позивач бажає виділити фактично належну йому частку в зазначеному вище домоволодінні в самостійний об`єкт нерухомості з привласненням домоволодінню окремої поштової адреси та припинити право спільної часткової власності на домоволодіння.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.

За приписами ст. 358ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст.181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється самостійні об`єкти майна.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року ( з наступними змінами і доповненнями - При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Судом встановлено, що у позивача виникло право власності на частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, тобто на законних підставах.

За доводами позивача він самостійно користується та володіє належною йому часткою зазначеного вище будинку та земельною ділянкою. Спільних приміщень з відповідачами не має.

Зазначене вище домоволодіння завжди було поділене в натурі та лише формально, обліковувалося як спільне часткове майно без визначення часток в натурі.

Кожна сторона володіє конкретною, визначеною часткою домоволодіння в цілому. Дані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються доводами, викладеними у поданій позовній заяві та наданими правовстановлюючими документами на домоволодіння.

Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, виданого КП «Верхньодніпровське БТІ» від 30.08.2024 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позивачу частка в домоволодінні є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна. Загальна площа частки 40/100 житлового будинку складає 68,1 кв.м., житлова 40,4 кв.м. з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 .

Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належить позивачу, має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктом нерухомості, за технічними характеристиками може бути виділений в самостійні об`єкт нерухомості. Проте документально продовжує перебувати в спільній частковій власності сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому права інших із співвласників будинку не будуть порушеними, так як один з відповідачів виділив належну йому частину будинку в самостійний об`єкт нерухомого майна на підставі рішення суду № 173/88/25, а інший не висловлював заперечення щодо розгляду вказаного спору.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1211.20 грн., суд вважає необхідним покласти на позивача, оскільки не вбачає вини в відповідача в порушенні права позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Верхньодніпровське БТІ» про виділення в натурі в окремий об`єкт та визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності на 40/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстроване за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у власність як окремий об`єкт, 40/100 частини домоволодіння та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, як на окремий об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м., жилою площею 40,4 кв.м., літ А-1 житлова 4 площею 17,5 кв.м., житлова 5 площею 10,7 кв.м., житлова прибудова літ. А2-1, прихожа 2 площею 11-9 кв.м., житлова 3 площею 12,2 кв.м., ванна 7 площею 2,6 кв.м., вбиральня 8 площею 1,2 кв.м., прибудова літ. а5-1, кухня 6 площею 7,6 кв.м., прибудова літ. а10-1, тамбур 1 площею 4,4 кв.м., ганок літ. а6, навіс літ. а11, літня кухня літ. В-1, сарай літ Е-1, сарай літ. П-1, погріб з шийкою літ. Д, гараж літ. Г-1, оглядова яма о/я, літній душ літ. Р, вбиральня літ Т, водогін № 6, огорожа №5, № 8, № 15, № 18, № 11, № 19, № 21, хвіртка № 16, ворота № 17, мощення І, ІІ, вигрібна яма № 20 на земельній ділянці розміром 658 кв.м.

Витрати по сплаті судового збору в сумі по 1211.20 грн. покласти на ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2025 року.

Суддя О.А. Кожевник