П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025року м. Київ

Справа №756/11444/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/5826/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В. за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Луценко О.М. 13 грудня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,

В С Т А Н О В И В

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за вищевказаним позовом.

13 грудня 2024 року представником позивача до судового засідання було надано клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи для встановлення факту кровної спорідненості позивача з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року призначено судову генетичну експертизу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, проведення якої доручено експертам Київського Бюро судово-медичної експертизи (03141, м.Київ, вул.Докучаєвська, 4).

На вирішення експертизи поставлено наступне запитання:

-Чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір'ю якої є ОСОБА_1 ?

Ухвала суду мотивована тим, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, а також з метою об`єктивного та всебічного розгляду справи, суд вважав за необхідне призначити судову генетичну експертизу для встановлення кровної спорідненості позивача ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 .

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вона вказує на те, що ухвала постановлена з грубим порушенням норм процесуального законодавства, оскільки оскаржувана ухвала не містить жодного обгрунтування щодо необхідності призначення молекулярної генетичної експертизи виходячи з встановлених обставин справи, та не містить дотримання процесуального строку подання клопотання про призначення експертизи та його поновлення, оскільки позивачем вказане клопотання було подано з порушенням строків та порушенням порядку.

Відповідач також зазначає, що оскільки її не було повідомлено про розгляд даного клопотання, то її було позбавлено права на заявлення клопотання про анонсування витрат.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала розглянути справи за їх відсутності.

В порядку ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив виключити з актового запису №1659 від 26 липня 2011 року про народження ОСОБА_3 запис про батька ОСОБА_2 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області.

18 листопада 2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи, на вирішення якої просила поставити питання - Чи є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Клопотання обгрунтовувала тим, що для вирішення питання чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , є необхідність в проведенні судової генетичної експертизи методом ДНК-аналізу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року призначено судову генетичну експертизу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, проведення якої доручено експертам Київського Бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4).

На вирішення експертизи поставлено наступне запитання:

-Чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ?

Ухвала суду мотивована тим, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, а також з метою об`єктивного та всебічного розгляду справи, суд вважав за необхідне призначити судову генетичну експертизу для встановлення кровної спорідненості позивача ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частиною 1 ст.103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За правилами ч.1 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Згідно роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.

Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року у справі №642/6007/16 зроблено правовий висновок про те, що доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

З наведених обставин вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього як про батька ОСОБА_3 , посилаючись на те, що в нього виникли сумніви щодо походження дитини саме від нього.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а для встановлення вказаної обставини необхідно застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі судово-генетичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішив клопотання про призначення експертизи за відсутності відповідача, чим не врахував її думку щодо призначення експертизи, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки за приписами ч. 4 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. А за приписами ч. 3 ст. 103 ЦПК України, суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. При цьому, апеляційна скарга не містить доводів щодо питань, які не враховано судом першої інстанції, які підлягали з'ясуванню експертом, чи вибору експертної установи на думку відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом при постановлені ухвали не було надано належної уваги тій обставині, що клопотання про призначення експертизи було подано з порушенням процесуальних строків, відхиляються судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

В ч. 2 ст. 197 ЦПК України визначено питання, які має вирішити суд у підготовчому судовому засіданні, зокрема, питань про призначення експертизи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 ЦПК України, суд відкладає підготовче судове засідання у випадку, коли питання, визначені ч. 2 ст. 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

За приписами ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду від 16 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні, яке відбулося 15 листопада 2024 року судом першої інстанції було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13 грудня 2024 року.

Стороною позивача клопотання про призначення експертизи було заявлено 18 листопада 2024 року, тобто в межах підготовчого засідання, в якому і вирішується питання про призначення експертизи, а тому клопотання про призначення експертизи подане і розглянуто судом першої інстанції в межах процесуальних строків передбачених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача не було повідомлено про розгляд клопотання про призначення експертизи, а тому її було позбавлено права на заявлення клопотання про анонсування витрат пов`язаних з переміщенням відповідача та дитини до експертної установи та їх повернення в розмірі 25000,00 грн, в порядку передбаченому ч.2 ст. 135 ЦПК України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки положеннями ч.2 ст. 135 ЦПК України передбачено, що суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією. Тобто, суд може зобов`язати учасника справи, який подав клопотання про призначення експертизи попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією, тобто витрати за проведення експертизи експертною установою, а не витрати іншої сторони пов`язані з прибуттям до експертної установи, як на те вказує відповідач.

Аргументи апеляційної скарги про те, що у цій справі не встановлено обов`язкових підстав для проведення експертизи є безпідставними, оскільки як зауважив Верховний Суд з прав людини ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються розгляду справи по суті та не можуть бути предметом перевірки під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук