Справа № 206/5345/24
Провадження № 2/206/164/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 м. Дніпро Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сідєльнікова Єлизавета Ігорівна до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Устінова Тетяна Аркадіївна про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2021 року між ОСОБА_3 , дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 102 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 від 24.04.2021 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка визначене як - « ОСОБА_5 », дружини - « ОСОБА_4 ». Оригінал зберігається у позивачки.

У шлюбі народилася дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 від 09.06.2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану та громадянства м. Мьодлінг Республіки Австрія. Оригінал зберігається у позивачки.

Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що спільне життя з Відповідачем не склалось. Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті, у серпні 2024 року призвело до фактичного розладу шлюбних відносин, а з вересня 2024 року подружжя остаточно припинили шлюбні взаємовідносини. Оскільки, проживши сімейним життям певний проміжок часу, подружжя зрозуміли, що вони є різними за характером людьми, у яких відсутні спільні інтереси. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, а відтак стали чужими людьми.

На час звернення до суду подружжя сімейно-шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Мають окремий бюджет для кожного і не будують спільних планів на майбутнє. Кожен живе своїм життям і відповідно не переймається проблемами один одного. Позивачка, вважає, що подальше спільне життя і номінальне збереження шлюбу суперечить її інтересам. На її переконання сім`я припинила існування остаточно. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Шлюб носить лише формальний характер, тому на думку позивачки його необхідно розірвати. Позивачкою це рішення прийнято свідомо і виважено. Причини, які спонукають Позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими.

Дитина проживає разом із матір`ю.

Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почутті взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки, проте Позивачка вважає, що вказані засади побудови сімейних відносин даного подружжя, відсутні.

Представником Відповідача, адвокатом Устіновою Т.А. було подано Відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач повідомляє, що станом на теперішній час вони, як подружжя мешкають разом, в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 , на зазначений факт надають письмові докази. Відповідач бере безпосередньо участь у родинному житті, займається вихованням дитини, відводе її до дитячого садочка о 8 годині щоранку, забирає о 12 годині та займається її розвитком, оскільки Позивач офіційно працевлаштована на повний робочий день, з 7.00 до 17.00 години щодня, крім вихідних.

Час від часу у родині Позивача та Відповідача, як і у багатьох інших родинах виникають непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які переходять у конфлікт, але вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у родині не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим Відповідач та Позивач пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги. Відповідач прикладає зусилля щодо збереження шлюбу без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом, оскільки на перший план виносить інтереси дитини. Відповідач хоче, щоб дитина росла в повноцінній сім`ї.

Відповідач вважає, що усі найважливіші питання життя родини мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності, він зацікавлений у збереженні сім`ї.

Надмірну емоційність Позивача, неправдиві її свідчення Відповідач розуміє та пояснює непростими часами як для України в цілому, так і для окремих її громадян зокрема. Вимушений терміновий переїзд до іншої країни, необхідність вивчати іноземну мову, призвичаїтись до чужого способу життя, перебування в статусі біженців, усі пов`язані з цим переживання не могли не вплинути на психологічний стан та призвели до конфліктів. Відповідач вважає, що у них немає підстав для розірвання шлюбу, але якщо Позивач наполягатиме на зворотному, то існує нагальна потреба принаймні спокійно обговорити подальше життя, виважено та раціонально зважити на інтереси дитини, її долю. Зазначив, що відповідно до Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства щодо підтримання шлюбних відносин. На підставі викладеного просив суд надати Відповідачу строк на примиреня з Позивачем на термін шість місяців.

Представник Позивача у поданій до суду Відповіді на Відзив зазначила, що Відповідач неправдиво зазначив, що сторони мешкають разом. За твердженнями Позивачки, хоча вони формально перебувають в одній країні, відносини як подружжя фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і проживають окремо у різних кімнатах. Фізичне перебування в одному домогосподарстві зумовлене лише складнощами з житлом у чужій Країні. Відтак, подружжя не живе повноцінно як сім`я чоловік і дружина, мають різний побут і фінанси. Як наслідок, Позивач має стійке бажання розірвати шлюб. Щодо наявності конфліктів, за свідченням Позивача, існує факт звернення нею до поліції Австрії з приводу конфлікту між сторонами у справі та провадження щодо домашнього насилля у відповідному органі триває. На підставі викладеного просила у задоволенні клопотання Відповідача про тнадання строку для примирення відмовити.

Позивач у судове засідання не з`явилася, представник Позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності сторони позивача, зазначила, що Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надавав. Оголошення про виклик в судове засідання було розміщено на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua.

Представник Відповідача до судового засідання не з`явилася, надала письмову заяву за Вх.№ 9038/25 від 17.04.2025 року з клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з неможливістю її участі у судовому засіданні.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Ухвалою судді від 01.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 56 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин та відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, Ухвалою суду від 23.12.2024 року, за клопотанням представника Позивача адвоката Устінової Тетяни Аркадіївни про надання строку для примирення, провадження у справі було зупинено, клопотання задоволено, сторонам надано строк на примирення тривалістю 3 місяці. Посилання Позивача на факт звернення нею до поліції Австрії з приводу конфлікту між сторонами у справі та посилання, що провадження щодо домашнього насилля у відповідному органі триває, письмовими доказами, а ні представником Позивача, а ні Позивачем, не підтверджені та суду не надані до матеріалів справи, тому при ухваленні рішення на надання строку для примитення, у суду були відсутні підстави для застосування ч.2 ст. 111 Сімейного Кодексу України.

За клопотанням представника Позивача, Ухвалою суду від 03.03.2025 року, провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду по суті. Про поновлення провадження також заявила і Позивачка своєю заявою від 28.02.2025 року, згідно якої зазначила, що примирення між подружжям не досягнуто, на позовних вимогах вона наполягала, вважаючи продовження шлюбних стосунків між нею та Відповідачем неможливим.

В цілому Позивачкою направлено до суду декілька заяв про підтримку нею своїх позовних вимог, та наполяганні на розірванні шлюбу. Згідно однієї із заяв позивачка висловила думку щодо навмисного намагання Відповідачем затягнути судовий процес з метою як найдовшого вирішення питання щодо розлучення.

Зазначене судом приймається за таку думку, яка є цілком обґрунтованою. Тому суд погоджується з тим, що існують підстави вважати дії Відповідача та його представника, враховуючи заяву представника за Вх.№ 9038/25 від 17.04.2025 року з клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з неможливістю її участі у судовому засіданні, як такими, які затягують розгляд даної справи, що суперечить інтересам Позивача та не відповідають вимогам ст. 210 ЦПК України, яка визначає строки розгляду справи по суті.

Крім того у надісланому Відповідачем до суду Відзиву на позовну заяву, суд вбачає, що у подружжя дійсно існують непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які переходять у конфлікт, але як вважає сам Відповідач, вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у родині не достатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим Відповідач та Позивач пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги. Тобто сам Відповідач підтверджує зазначені Позивачем підстави для розірвання шлюбу такі, як неможливість подальшого спільного життя. Але слід зазначити, що у Відзиві Відповідача все звелося до нового клопотання про надання строку на примирення з Позивачкою, з чим вона категорично не погодилася.

Через неявку учасників процесу в останнє призначене судове засідання, з урахуванням поданих письмових заяв, суд вважає за необхідне ухвалити по справі рішення по суті у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Ненадання Відповідачем та його представником беззаперечних доказів тому, що шлюб між сторонами має продовжуватися, зокрема вагомих причин за яких суд може ігнорувати інтереси Позивачки, дає суду право при розгляді справи обмежитися письмовими доказами, наданими учасниками судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, а саме: копії паспортів та копії РНОКПП Позивачки та Відповідача (а.с. 11-17), копію свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 24.04.2021 року (а.с. 6), копію свідоцтва про народження дитини № НОМЕР_2 від 09.06.2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану та громадянства м. Мьодлінг Республіки Австрія (а.с. 7-9), інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 24.04.2021 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 102 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 від 24.04.2021 року.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження № НОМЕР_2 від 09.06.2022 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану та громадянства м. Мьодлінг Республіки Австрія.

Як зазначає Позивач у своїй позовній заяві, сторони прожили сімейним життям певний проміжок часу, під час якого зрозуміли, що вони є різними за характером людьми, у яких відсутні спільні інтереси. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, а відтак стали чужими людьми. На час звернення до суду подружжя сімейно-шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Мають окремий бюджет для кожного і не будують спільних планів на майбутнє. Кожен живе своїм життям і відповідно не переймається проблемами один одного. Відповідач у Відзиві на позовну заяву своїми доводами підтверджує зазначені Позивачем підстави для розірвання шлюбу такі, як неможливість подальшого спільного життя.

Також слід зазначити, що Відповідач посилаючись на нагальну потребу принаймні спокійно обговорити подальше життя, виважено та раціонально зважити на інтереси дитини, її долю, мав час та можливість на примирення з Позивачем. Але, як вбачається з матеріалів справи, з дати звернення Позивачкою, 15.10.2024 року та до дати ухвалення рішення, примирення між Позивачем та Відповідачем є неможливим. Слід зазначити, що розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем не позбавляє Відповідача на право у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, утриманні, розвитку тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам Позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Позивачка в позовній заяві заявила вимогу про стягнення з Відповідача судових витрат на свою користь, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивачки суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 8, 9, 10, 18, 74, 141, 210, 223, 247, 258, 264, 265, 268, 352, 354-356 ЦПК України, ст. ст. 1, 24, 56, 105, 110, 111, 112, 114, 115 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 24.04.2021 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 102 - розірвати

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Т.В. Нестеренко