Справа № 548/357/25
Провадження №2/548/297/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Миркушіна Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивуються тим, що позивач з початку 04.02.2014 року, тобто уже понад десять років відкрито та безперервно володіє частиною нежитлового приміщення виробничого будинку (телятника) за адресою АДРЕСА_1 , площею 478, 8 кв.м., де за цей період здійснив його поточні ремонти, поніс матеріальні витрати на його обслуговування, оплачує вартість комунальних послуг.

Тому на підставі ч.1 ст.344 ЦК України, а саме в порядку набувальної давностіпрохає визнати за ним право власності на вищезазначений будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й час розгляду справи, але надав суду заяву, в якій прохав справу розглядати без його участі і незаперечував проти позову та вказав, що при розгляді справи покладається на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з архівної довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області №03-10/12 від 14.05.2013 року слідує, що в 1998 році комплексна бригада № НОМЕР_1 села Мелюшки відокремилася від КСП «Нива» і на її території створено рішенням загальних зборів його членів від 11.02.1998 року КСП «Світанок». В 2000 році КСП «Світанок» реорганізовано в СВК ім.Боровиковського. В 2002 році СВК ім.Боровиковського реорганізовано в ТОВ «Світанок», яке ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.07.2005 року визнано банкрутом, а ухвалою від 26.07.2007 року ліквідоване.

З Рішення виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області «Про реєстрацію спілки співвласників земельних і майнових паїв в селі Мелюшки» №101 від 23.12.2003 року слідує, що відповідно до п.7 розділу 1 частини «б» ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на основі заяви голови спілки співвласників земельних і майнових паїв ОСОБА_2 виконавчий комітет сільської ради вирішив зареєструвати спілку співвласників земельних і майнових паїв в селі Мелюшки Хорольського району Полтавської області.

Згідно протоколу №1 від 20.03.2012 року Спілкою співвласників земельних і майнових паїв в селі Мелюшки Хорольського району Полтавської області створено Комісію з організації вирішення майнових питань бувшого КСП «Світанок» в складі 9 осіб: голова Рудь В.М., секретар ОСОБА_3 , члени: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

04.02.2014 року позивачу, як члену КСП «Світанок», на майнові сертифікати Протоколом №15 Комісії з організації вирішення майнових питань бувшого КСП «Світанок», головою якої був на той час ОСОБА_2 , виділено частину нежитлового приміщення виробничого будинку (телятника) за адресою АДРЕСА_1 площею 478, 8 кв.м., що доводиться копією вищевказаного протоколу.

Реформування аграрного сектору економіки на засадах приватної власності розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 10.11.1994 № 1529/99.

В статті 1 зазначеного Указу Президента йдеться про здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями і створення на їх основі інших суб`єктів господарювання. Також передбачена передача окремих будівель, споруд, техніки, робочої і продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо членам сільськогосподарських підприємств.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Також питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Пунктом 7 ст. 31 цього Закону встановлено, що у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам.

Порядок прийняття співвласниками рішень про виділення майна в натурі врегульовано Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року (далі - Рекомендації).

Пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій передбачено, що управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.

Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву (пункт 4.1 Рекомендацій).

Таким чином, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Отже, питання щодо виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику майнового паю, відноситься до виключної компетенції зборів співвласників.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 675/2134/18-ц (провадження № 61-22458св19), постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 133/2267/18 (провадження № 61-20137св19).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), де вказано, що оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Видача майнового сертифіката на майновий пай (частину майна реорганізованого КСП) не породжує виникнення права власності на певне майно - воно лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється.

Отже, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 збори співвласників майнових паїв виділили йому майновий пай у натурі, що оформлено вищевказаним протоколом зборів співвласників, але він не встиг оформити на нього право власності в зв`язку з незнанням відповідного законодавства та відсутністю коштів, а також ліквідацією правонаступників КСП.

Актом обстеження комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №296 від 07.11.2024 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2014 року користується вищевказаним майном, тобто більше 10 років.

На даний час об`єкт придатний до експлуатації, оскільки позивач його ремонтує та підтримує в належному технічному стані, що підтверджується технічним паспортом вищевказаного нерухомого майна від 02.04.2024 року виготовленого ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТІ01:9131-5673-5880-5865.

Факт відкритого безперервного володіння позивачем з 04.02.2014 року по даний час вищевказаним нерухомим майном підтверджується Актом обстеження комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області №296 від 07.11.2024 року з якого слідує, що ОСОБА_1 з 2014 року користується частиною телятника та Протоколом №15 Комісії з організації вирішення майнових питань бувшого КСП «Світанок» від 04.02.2014 року з якого слідує, що 04.02.2014 року позивачу виділено на майнові паї частину телятника.

Отже, суд прийшов до висновку, що позивач, починаючи з 04.02.2014 року по даний час, фактично володіє і користується на законних підставах вказаним нерухомим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Отже, відповідно до вищевказних норм чинного законодавства України, набувачеві достатньо володіти чужим нерухомим майном протягом 10 років із дотриманням вимог, встановлених законом, набуває право власності на це майно.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст.344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року.

Таким чином позивач ОСОБА_1 , добросовісно заволодів частиною телятника і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном по даний час, тобто більше десяти років, починаючи з 04.02.2014 року по даний час, тому у відповідності до частин 1, 4 статті 344 ЦК України набув право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення своїх прав у іншому порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 315-319, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 16, 344 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право приватної власності на частину нежитлового приміщення виробничого будинку (телятника) за адресою АДРЕСА_1 , площею 478, 8 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2025 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна