ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1405/25 Справа № 203/7766/23 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 203/7766/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Корчитої О.І.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Забара Альона Володимирівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Юзефович І.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, 12 березня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z62.00404.003744782. У наслідок не належного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у сумі 134 966,47 грн, яка складається з: 87 705,49 грн заборгованості за основним боргом; 47 260,98 грн - заборгованості за відсотками.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 4 від 07 липня 2023 року, укладеним між позивачем та АТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року у сумі 134 966,47 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 рокупозов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року у сумі 134 966 грн 47 коп, яка складається з 87 705 грн 49 коп заборгованості за основним боргом; 47 260 грн 98 коп заборгованості за відсотками; та в рахунок відшкодування виплат по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Забара А.В.,посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов Кредитного договору № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року розмір кредиту становив 98 951 грн, в той час як суд посилається на документ, яким наче підтверджується видача кредитних коштів в розмірі 86 044,35 грн, та який відсутній в додатках до позовної заяви та не подавався ані позивачем, ані відповідачем. Таким чином, відповідач ставить під сумнів, що такий документ існує або що такий документ є дійсним, оскільки сума кредитних коштів погоджена кредитним договором є більшою від суми, вказана в ордері-розпорядженні від 12 березня 2018 року, на який посилається суд в своєму рішенні.

Зазначає, що сума основної суми заборгованості за даними позовних вимог позивача складає 87 705,49 грн, в той час як за доводами суду першої інстанції в матеріалах справи є ордер-розпорядження від 12 березня 2018 року про зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 86 044,35 грн, що на 1661,14 гривень менше, аніж наче було видано кредитних коштів. Отже, суд стягнув суму заборгованості в більшому розмірі, аніж вказана в ордерірозпорядженні від 12 березня 2018 року без наведення обґрунтувань стягнення суми основної заборгованості в більшому розмірі.

Крім того апелянт посилається на те, що підтвердженням видачі коштів також є банківські виписки. Натомість, такий документ як ордер-розпорядження не передбачений ані Законом України «Про платіжні послуги», ані Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року № 75, ані Правилами застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затвердженими Постанова Правління Національного банку України 27 листопада 2018 року № 130. Натомість, матеріали справи не містять ані доказів того, що кредит видавався на користь відповідача, ані доказів підтверджуючих дійсність вимоги позивача.

Відповідач заперечує факт того, що сума заборгованості відповідає реальним та фактичним обставинам справи, вважає, що сума до стягнення є недоведеною, не підтвердженою документально, а також вважає, що зміна кредитора не відбулась, бо позивач не пред`явив докази дійсності наявного в нього права вимоги до відповідача, а тому вважав, що не повинен виконувати замість позивача його роботу та доводити, та встановлювати дійсну суму заборгованості. Відповідач вважає, що в нього відсутні обов`язки сплачувати на користь позивача будь-які суми.

Крім того апелянт посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом і безпідставність стягнення плати за обслуговування кредиту.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Забару А.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 березня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z62.00404.003744782, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 98 951 грн строком на 48 місяців, процентна ставка (змінювана) 15% річних (а.с.4-7 - копія договору).

Одночасно з кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було підписано Заяву № Z62.00404.003744782 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк», Згоду-повідомлення фізичної особи - клієнта банку, Паспорт споживчого кредиту, Заяву-анкету, Заяву № Z62.00404.003744782 дата 12 березня 2018 року на приєднання до Договору добровільного страхування життя № ПБ130800 від 23 травня 2014 року та Згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с.8-15).

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчого кредиту від ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк».

Відповідно до ордерів-розпоряджень від 12 березня 2018 року, ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 86 044,35 грн. та підтверджено сплату ОСОБА_1 страхового платежу в сумі 12 906,65 грн. (а.с.14)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач у погоджені сторонами строки не виконав свої зобов`язання, суму кредиту та відсотки за користування ним не сплатив,у наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 134 966,47 грн, яка складається з: 87 705,49 грн - заборгованості за основним боргом; 47 260,98 грн - заборгованості за відсотками (а.с.16).

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.17,18).

Відповідно до Реєстру боржників № 4 від 07 липня 2023 року, укладеним між позивачем та АТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року у сумі 134 966,47 грн, яка складається з: 87 705,49 грн - заборгованості за основним боргом; 47 260,98 грн - заборгованості за відсотками (а.с.19 -20).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальником кредитних коштів за кредитним договором та неналежного виконання зобов`язання позичальником в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування й права позивача, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 12 березня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z62.00404.003744782, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 98 951 грн строком на 48 місяців, процентна ставка (змінювана) 15% річних (а.с.4-7 - копія договору).

Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.17,18).

Відповідно до Реєстру боржників № 4 від 07 липня 2023 року, укладеним між позивачем та АТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року у сумі 134 966,47 грн, яка складається з: 87 705,49 грн - заборгованості за основним боргом; 47 260,98 грн - заборгованості за відсотками (а.с.19 -20).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наданий позивачем до суду розрахунок заборгованості за тілом кредитів та відсотками повністю узгоджується із витягами з реєстрів прав вимоги.

З вимог позивача вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитними договорами відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договорами кредиту.

Встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідач ОСОБА_1 не погашав заборгованість за кредитними договорами, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договоу з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорам відступлення прав вимоги.

Кредитний договір містить суму основного зобов`язання, розмір відсотків за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Твердження апелянта про те, що позивач не довів належними доказами розмір заборгованості за кредитними договорами на увагу не заслуговують, з огляду на вищевикладене.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав будь-яких доказів, зокрема, виписки по його особовому рахунку, доступ до якого він має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти.

Враховуючи те, що за умовами кредитних договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначених договорів підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

При цьому доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідно до умов Кредитного договору № Z62.00404.003744782 від 12 березня 2018 року розмір кредиту становив 98 951 грн, в той час як суд посилається на документ, яким наче підтверджується видача кредитних коштів в розмірі 86 044,35 грн, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ордерів-розпоряджень від 12 березня 2018 року, ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 86 044,35 грн. та підтверджено сплату ОСОБА_1 , в рахунок кредитних коштів, страхового платежу в сумі 12 906,65 грн. (а.с.14) Отже, загальний розмір наданих відповідачем кредитних котів становить 98 951 грн.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату відсотків до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір відсотків за кредитними договорами є недоведеним, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відсотки нараховані у відповідності до умов кредитного договору, який є чинним та підлягає виконанню сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості за кредитом, розмір якої ним не спростовано в апеляційній інстанції.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число місяця останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Аналізуючи умови договору і зміст зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 06 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17 та від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).

Як вбачається з п. 6.1. Кредитного договору, позичальник мав здійснювати платежі за кредитним договором щомісячно 12 числа кожного місяця, до остаточного погашення отриманого кредиту 12 березня 2022 року.

З викладеного вбачається, що зобов`язання за кредитним договором повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплат за кредитом та відсотками, відповідачем також такі докази суду не надано. Останній платіж за кредитом відповідач мав зробити 12 березня 2022 року, та не доведено відповідачем зворотного.

Тобто позивач мав звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у строк до 12 березня 2025 року. У свою чергу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом 20 грудня 2023 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про безпідставне стягнення з відповідача плати за обслуговування кредиту, оскільки кредитна заборгованість, стягнута судом першої інстанції не включає в себе плату за обслуговування кредиту

Отже, доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Забара Альона Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: