Справа № 299/3728/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Юрій Володимирович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року у складі судді Надопта А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, 20 травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіального Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис №126. За час перебування в шлюбі спільних дітей у сторін немає. На даний час шлюбні відносини між подружжям припинені, оскільки у сторін різні погляди на сімейні відносини, що призвело до втрати любові. Подружні відносини фактично припинені з кінця грудня 2023 року, шлюб має формальний характер.

За вказаних обставин позивач просив суд шлюб розірвати.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року заявлений позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 20 травня 2023 року - розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Юрій Володимирович, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, оскільки той факт, що позивач проходить військову службу у лавах Збройних Сил України під час мобілізації не може ототожнюватися з окремим проживанням та припиненням сімейних відносинах. Позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що із відповідачкою подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим. Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції хибно визнано допустимим та підтвердженим той факт, що позивач, який проходить військову службу проживає з іншою жінкою, яка є вагітною, оскільки вказані обставини належним чином не підтверджені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема, позивач вказує на те, що категорично не має наміру примирятися із відповідачем та підтримувати шлюбні відносини, просить строк для примирення не надавати.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивач категорично заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 травня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіального Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис №126.

За час перебування в шлюбі спільних дітей у сторін немає.

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

В даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу та примирення, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачкою.

Зокрема, в суді першої інстанції позивач неодноразово у своїх заявах вказував, що подальше збереження шлюбу є неможливим, категорично заперечував щодо примирення з відповідачкою, а наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав, оскільки він тривалий час проживає з іншою жінкою, з якою веде спільне господарство, яка чекає від нього дитину.

В суді апеляційної інстанції позивач у відзиві та заяві (клопотання) також висловив позицію про те, що категорично не має наміру підтримувати шлюбні відносини з відповідачкою, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу. Зокрема, вказує на те, що з лютого 2024 року спільно проживає з іншою жінкою ОСОБА_3 , яка також перебуває разом з ним в лавах ЗСУ і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції в них народилась спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучивши копію свідоцтва про народження дитини від 21 лютого 2025 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, оскільки спільно проживає з іншою жінкою, з якою на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції вже має спільну дитину.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375, 381,382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Юрій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: