УХВАЛА

18 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 336/7833/24

провадження № 61-4693ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що органом державної виконавчої служби порушені приписи частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надсилання документів виконавчого провадження боржнику, а тому він був позбавлений можливості ознайомитися з цими документами та можливості виконувати рішення суду у добровільному порядку.

Зазначав, що він є пенсіонером МВС за вислугою з 2005 року по теперішній час, отримує пенсійні виплати через АТ «Ощадбанк» на банківську картку.Про наявність щодо нього виконавчого провадження дізнався випадково, а саме 30 липня 2024 року з смс повідомлення від АТ «Ощадбанк» про арешт його пенсійного рахунку на підставі постанови державного виконавця. Лише з реєстру боржників дізнався, що арешт на його пенсійний рахунок накладено Центральним відділом ДВС у м. Запоріжжі.

Зазначав, що постанова про арешт його пенсійного рахунку є незаконною і підлягає скасуванню з огляду на те, що в умовах воєнного стану в Україні Розділ XIII Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102 згідно із Законом № 2129-IX від 15 березня 2022 року, із змінами, внесеними згідно із Законами № 2455-IX від 27 березня 2022, № 2456-IX від 27 липня 2022 року, № 2468-IX від 28 липня 2022 року, в редакції Закону № 3048-IX від 11 квітня 2023 року, у підпункті 3 якого вказано: припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни держави-агресора). Отже арешт накладений незаконно на його пенсійний рахунок, позбавив його єдиного джерела існування.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі з ненаправлення йому, як боржнику, постанови про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів виконавчого провадження;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі з невстановлення та невиокремленню рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок);

- зобов`язати посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі направити йому постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження для ознайомлення та вирішення питання про добровільне виконання рішення суду;

- зобов`язати посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі зняти арешт з його пенсійного рахунку в АТ «Ощадбанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі щодо надсилання ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень та інших документів виконавчих проваджень ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_3.Зобов`язано посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі направити ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчих проваджень та інших документів виконавчих проваджень ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_3. Зобов`язано посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі зняти арешт з пенсійного рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк», накладений постановами державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі в межах виконавчих проваджень ВП НОМЕР_2 та ВП НОМЕР_3. В решті скарги відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у цій справі в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі щодо невстановлення та невиокремлення рахунків, стосовно яких є заборона арешту коштів (пенсійних рахунків) залишено без змін. В іншій частині судове рішення не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

07 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду скарги не надали належної правової оцінки доводам скарги та доказам, що мають значення для справи. Заявник вказує, що державний виконавець повинен був встановити, що кошти на рахунку є пенсійними виплатами та зняти арешт. Зазначає, що 05 листопада 2024 року арешт з його рахунку було знято внаслідок повного виконання судового рішення, а вже на наступний день - 06 листопада 2024 року знову його рахунок, на який надходять пенсійні виплати, було арештовано, при цьому, він не отримав жодних документів виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду визначила, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки відповідних звітів (пункт 77).

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 від 29 липня 2024 року, головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Гостіщевою Т. М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/3015/24, виданого 18 липня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 29 липня 2024 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Гостіщевою Т. М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/3015/24, виданого 18 липня 2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

29 липня 2024 року у ВП № НОМЕР_3 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Гостіщевою Т. М. накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 31 863,18 грн.

З копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №75653473 від 07 жовтня 2024 року вбачається, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом складає 24 951,44 грн, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.

Відповідно до копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № НОМЕР_2 від 07 жовтня 2024 року вбачається, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом складає 3 028,00 грн, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.

Згідно з копією постанови про зняття арешту з коштів ВП № НОМЕР_3 від 15 листопада 2024 року, головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Гостіщевою Т. М. знято арешт з рахунку НОМЕР_1 , відкритого у філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», що належить боржнику ОСОБА_1 .

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі з невстановлення та невиокремлення рахунків, щодо яких є заборона арешту коштів (пенсійний рахунок), оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що банк повідомляв виконавця про зарахування чи знаходження на рахунку боржника коштів, на які заборонено накладення арешту. Отже протиправна бездіяльність посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі не доведена.

Разом з тим, суд захистив права заявника шляхом зобов`язання посадових осіб Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі зняти арешт з пенсійного рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк», накладений постановами державного виконавця у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування судових рішень у оскаржуваній частині. Ці доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка проведена відповідно до чинного законодавства.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року (якою залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року, що не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович