Справа № 369/1070/22
Провадження №2/369/324/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Осіпова В.І.

за участі

представника відповідача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання відповідача про закриття провадження за позовом ОСОБА_3 , клопотання відповідача про залишення зустрічного позову ОСОБА_4 без розгляду,

клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 21 січня 2022 року відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 03 липня 2024 року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання на 13 грудня 2024 року.

23 липня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Ярослава Деяка про закриття провадження по справі та зняття арешту.

31 липня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Андрія Шаповалова про закриття провадження по справі та зняття арешту.

Свої вимоги відповідачі мотивували тим, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 ухвалою суду від 11 липня 2022 року ОСОБА_7 залучено у якості позивача (спадкоємець за заповітом). Не погодившись з доводами ухвали, за його апеляційною скаргою, вищевказану ухвалу районного суду скасовано постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, а відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_10 про залучення її до участі у справі правонаступником ОСОБА_3 .

Вказали також, що ОСОБА_10 до своєї заяви не подала доказів прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 померла до відкриття провадження по справі, що унеможливлює залучення будь-якого правонаступника. Тому провадження по справі за позовом ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Зазначили, що при розгляді справи, ухвалою суду віл 06 квітня 2023 року вжито заходи забезпечення первісного позову шляхом накладення арешту на спірне майно. У зв`язку з тим, що провадження по справі зі позовом ОСОБА_3 підлягає закриттю, то і вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 03 липня 2024 року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання на 17 квітня 2025 року.

17 квітня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Марти Глушко про залишення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним без розгляду та повернення судового збору.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Марти Глушко та представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Ярослава Деяка подані клопотання підтримали, просили задоволити.

Суд, вивчивши матеріали справи, доводи заяви, приходить до висновку про задоволення заяви про закриття провадження, скасування заходів забезпечення позову, залишення зустрічного позову без розгляду, виходячи з наступного.

Щодо закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3 .

Встановлено, що 17 січня 2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними недійсним (позов зданий на пошту 12 січня 2022 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області.

18 січня 2022 року проведено автоматизований розподіл справи та ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 21 січня 2022 року відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року залучено ОСОБА_7 до участі в справі в якості позивача як правонаступника померлої ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року ухвалу районного суду від 11 липня 2022 року скасовано та відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні її клопотання про залучення до участі в справі в якості позивача як правонаступника померлої ОСОБА_3 .

Згідно із статтею 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

З наведеного вбачається, що вказана норма закону підлягає застосуванню виключно в разі, коли позивач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

Тобто правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку статті 55 ЦПК України шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд зобов`язаний зупинити провадження до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Отже, якщо позов пред`явлено померлою особи, то провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №473/1433/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 203/201/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 321/1118/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 183/303/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 405/5728/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 621/1867/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15-ц.

Також вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.

Відповідно до частини першої статі 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який закликає до зрозумілості норм, що застосовуються у будь-якій справі і до ясності гарантій для забезпечення об`єктивності та відкритості, запобігання сваволі суддів при вирішенні конкретних справ.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, що є принципом остаточності судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час відкриття провадження по справі померла та правоздатність якої відповідно до вимог ст. 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі підлягало закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Так як позивач звернувся до суду, але на час відкриття провадження помер, а діючим законодавством України не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час відкриття провадження є померлою та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинена, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Щодо залишення зустрічного позову без розгляду.

27 червня 2022 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Оскільки заявник просить залишити зустрічний позов без розгляду, дана вимога відповідає вимогам діючого законодавства, будь-яких обмежень повноважень представника позивача за зустрічним позовом не встановлено, тому суд вважає можливим залишити зустрічний позов без розгляду, задовольнивши при цьому подану заяву.

Щодо повернення судового збору за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, судовий збір не підлягає поверненню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки зустрічний позов залишається без розгляду за заявою позивача.

Щодо скасування арешту.

Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2023 року накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:037:5004, площею 0, 1384 га, що розташована по АДРЕСА_1 ,.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Питання про скасування заходів забезпечення позову судом може бути вирішено судом при вирішенні питання про закриття провадження по справі, залишення позову без роззгляду.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки на даний час провадження по справі за позовом ОСОБА_3 підлягає закриттю, зустрічна позовна заява підлягає залишенню без розгляду, враховуючи наявність арешту порушує права власника та суперечить приписам статей 319, 321 ЦК України суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Андрія Шаповалова про закриття провадження по справі та зняття арешту задоволити.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Андрія Шаповалова в частині закриття провадження по справі та зняття арешту, залишення зустрічного позову без розгляду - задоволити та відмовити у задоволенні в частині клоптання про повернення судового збору.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - закрити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2023 року по справі №369/1070/22, шляхом зняття арешту з :

земельної ділянки кадастровий номер :01:037:5004, площею 0, 1384 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 17 квітня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ