Провадження № 2/127/6391/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліцї у Вінницькій області за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2024 р. приблизно о 23 год. 00 хв. на А/Д «М-30» сполученням «Стрий-Ізварине», неподалік с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, водій ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем марки «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виконання маневру перестроювання до попутної лівої смуги руху, не впевнився в безпечності свого маневру та не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в лівій смузі у попутному напрямку, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, від якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

Постановою слідчого ВП №?3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 24.09.2024 кримінальне провадження, відомості за яким 19.08.2024 внесені до ЄРДР за №0000771, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію постанови направлено начальнику УПП у Вінницькій області для притягнення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за порушення п.п. 10.1, 10.4, 12.6г ПДР.

Інспектором ВРОМ ДТП УПП у Вінницькій області Слободиським О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД N?708847 від 10.10.2024 відносно водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2024 у справі №128/4109/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова суду не оскаржувалась та набрало законної сили 16.12.2024.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач є власником транспортного засобу «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.06.2022.

Відповідно до листа отриманого на адвокатський запит № 25 від 15.11.2024 повідомлено, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержант поліції ОСОБА_2 проходить службу в Національній поліції України з 29.11.2022 по теперішній час (наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 29.11.2022 №206 о/с).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05.02.2024 №222 «Про закріплення транспортних засобів» за поліцейським закріплено службовий автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Роботодавцем ОСОБА_2 та власником транспортного засобу «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є відповідач ГУ HП у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 25.11.2020 року.

Станом на момент ДТП 18.08.2024 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно з полісом № ЕР-217361138.

28.10.2024 на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом засобами зв`язку повідомлення про огляд транспортного засобу TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який планувалось провести 04.11.2024 за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Лісова Пісня, 1.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 05.11.2024 №? ЕД-19/102-24/21619-АВ. складеного судовим експертом Терентьєвим Л.І. :

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, а саме 18.08.2024, становила: 364 269,05 грн.

Завдана внаслідок вчиненого ДТП матеріальна шкода була частково відшкодована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в розмірі 159 950 грн., що підтверджується грошовим переказом від 18.12.2024.

Крім того, автомобіль «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме: передня частина кузова затягнута у броньовану плівку, що підтверджується експертним дослідженням.

З огляду на вказане вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди (364269,05 грн.) та страховим відшкодуванням, що сплачено страховиком 364269,05 грн. 159 950 грн., яка становить 204 319,05 грн. та 48200,00 грн. за броньовану плівку, яка входить до комплектації його транспортного засобу.

Окрім того, внаслідок ДТП також додатково були понесені витрати у зв`язку із проведенням експертизи від 05.11.2024 №? ЕД-19/102-24/21619-АВ в розмірі 3820,32 грн.

Разом з тим, позивач у позові вказує на те, що внаслідок ДТП, пошкодження його транспортного засобу, йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 40000,00 грн., а також просить суд покласти на відповідача понесені ним судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2024 року відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача у визначений ухвалою суду строк було подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Зокрема зазначено про те, що згідно з рахунком №СПМ-У-Д10758 від 02.11.2024 бронювання автомобіля плівкою стандарт становить 48200,00 грн. і така сума сплачена позивачем на рахунок ТОВ, фіскальний чек від 26.12.2024. При проведенні транспортно-товарознавчого дослідження від 05.11.2024 №ЕД-19/102-24/21619-АВ було враховано, що передня частина кузова транспортного засобу затягнута у броньовану плівку. Відповідно сума, визначена експертом, враховує цей фактор та відображає реальну вартість транспортного засобу з урахуванням зазначених особливостей його конструкції та покриття. Отже, підстав для відшкодування 48200,00 грн. немає. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Щодо заявленого розміру моральної шкоди, то позивач не надав жодних належних і допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, а саме : конкретних факторів, які вплинули на його психологічний та моральний стан; яких можливостей був позбавлений; яким чином порушено ритм його життя. Саме тому факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування, що покладається на особу, яка про це зазначає. Не доведення обставин є підставою для відмови у позові.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 до суду подано письмові пояснення з викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог. Зокрема, оскільки на момент судового розгляду справи автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є відремонтованим, а тому розмір шкоди, визначений у висновку експертного дослідження від 05.11.2024 року № ЕД-19/102-24/21619-АВ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить на дату оцінки, а саме 18.08.2024, не може бути стягнений з відповідача, оскільки такий є припущенням експерта і не підтверджує розмір витрат, які могли бути понесені за фактичний ремонт транспортного засобу. З огляду на те, що позивачем не доведено, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 грн. є достатнім для розумного задоволення його потреб, а не є наміром безпідставно збагатитись, представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та відмовити у стягненні судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши пояснення учасників справи заявах по суті справи, письмові докази, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних у справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону №3720-IX).

Статтею 6 Закону №3720-IX передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 9.1. Закону №3720-IX страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону №3720-IX передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону №3720-IX у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, відповідно до п. 32.7. Закону №3720-IX страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Статтею 36 Закону №3720-IX передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №3720-IX, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

18.08.2024 приблизно о 23-00 год. на А/Д «М-30» сполученням «Стрий-Ізварине», неподалік с. Лисогора Вінницького району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, водій ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем марки «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виконання маневру перестроювання до попутної лівої смуги руху, не впевнився в безпечності свого маневру та не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота», реєстрацій номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в лівій смузі в попутному напрямку, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, від якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

Постановою слідчого ВП N3 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області від 24.09.2024 кримінальне провадження, відомості за яким 19.08.2024 внесені до ЄРДР за №0000771, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв?язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію постанови направлено начальнику УПП у Вінницькій області для притягнення водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 10.1, 10.4, 12.6г ПДР.

Інспектором ВРОМ ДТП УПП у Вінницькій області Слободиським О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД N?708847 від 10.10.2024 відносно водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2024 року у справі №128/4109/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 16.12.2024 року.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач є власником транспортного засобу «Toyota», моделі «Rav 4 Hybrid», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.06.2022 року.

Відповідно до листа, отриманого на адвокатський запит № 25 від 15.11.2024 повідомлено, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержант поліції ОСОБА_2 проходить службу в Національній поліції України з 29.11.2022 року по теперішній час (наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 29.11.2022 року №206 о/с).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05.02.2024 року №222 «Про закріплення транспортних засобів» за поліцейським закріплено службовий автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Роботодавцем ОСОБА_2 та власником транспортного засобу «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є відповідач ГУ HП у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Станом на момент ДТП 18.08.2024 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно з полісом № ЕР-217361138, розмір франшизи встановлено 0 грн.

Ліміт відповідальності відповідно до полісу № ЕР-217361139 становить: за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000 грн.

Позивачем для захисту своїх прав та об`єктивного визначення розміру збитків було залучено експерта ОСОБА_3

28.10.2024 на адресу відповідача було направлено рекомендованим листом засобами зв`язку через «Укрпошту» повідомлення про огляд транспортного засобу «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який планувалось провести 04.11.2024 за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Лісова Пісня, 1.

Відповідно до трекінгу Укрпошти повідомлення про огляд транспортного засобу відповідач отримав особисто 31.10.2024 року.

Оскільки представник відповідача з невідомих причин не прибув за вказаною адресою, хоча був попереджений належним чином, огляд автомобіля проводився без участі відповідача.

04.11.2024 відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та був складений відповідний протокол огляду транспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 05.11.2024 № ЕД-19/102-24/21619-АВ встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, а саме 18.08.2024, становила: 364 269,05 грн.

Вартість проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження становить 3820,32 грн.

Завдана внаслідок вчиненого ДТП матеріальна шкода була частково відшкодована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в розмірі 159 950 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджена грошовим переказом від 18.12.2024. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 364 269,05 грн. 159 950 грн. = 204 319,05 грн.

Також передня частина автомобіля «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була затягнута у броньовану плівку, що підтверджується експертним дослідженням №ЕД-19/102-24/21619-АВ від 05.11.2024. Згідно з рахунком № СПМ-УД-10758 від 02.11.2024 року бронювання автомобіля плівкою стандарт становить 48200,00 грн. Ця сума сплачена позивачем на рахунок ТОВ «Преміум Мотор», що підтверджується фіскальним чеком від 26.12.2024.

Разом сума матеріальної шкоди складає 252519,05 грн., але в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 252469,05 грн., що на переконання суду, є опискою в позовній заяві, тому що ціна позову визначена позивачем 298839,37 грн. (252469,05 грн. + 3820,32 грн. + 2500 грн. + 40000 грн.).

Заперечення представника відповідача щодо невідповідності такого висновку чинному законодавству України є безпідставними та такими що не ґрунтуються на доказах, які б могли його спростувати, будь-які заперечення при його проведенні від відповідача не надходили та разі незгоди із висновком експерта відповідач не був позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про призначення іншого експертного дослідження задля відхилення наданого позивачем експертного висновку.

Представник відповідача посилається на те, що згідно з рахунком №СПМ-У-Д10758 від 02.11.2024 бронювання автомобіля плівкою стандарт становить 48200,00 грн. і така сума сплачена позивачем на рахунок ТОВ «Преміум Мотор», фіскальний чек від 26.12.2024 і при проведенні транспортно-товарознавчого дослідження від 05.11.2024 №ЕД-19/102-24/21619-АВ було враховано, що передня частина кузова транспортного засобу затягнута у броньовану плівку. Відповідно сума, визначена експертом, враховує цей фактор та відображає реальну вартість транспортного засобу з урахуванням зазначених особливостей його конструкції та покриття. Отже, підстав для відшкодування 48200,00 грн. немає.

Таке твердження представника відповідача спростовується висновком експертного дослідження №ЕД-19/102-24/21619-АВ, на аркуші 6 в абзаці «Комплектація транспортного засобу» зазначено про те, що передня частина кузова затягнута у броньовану плівку. В додатку 3 «ремонтна калькуляція» (аркуші 27-33 висновку) ні в розділі «запасні частини», ні в розділі «вартість робіт» не містяться відомості про вартість плівки і виконання робіт з бронювання автомобіля плівкою стандарт. Натомість до позовної заяви додано рахунок ТОВ «Преміум Мотор» №СПМ-У-Д10758 від 02.11.2024 та фіскальний чек від 26.12.2024 на суму 48200,00 грн. платника ОСОБА_1 .

Твердження представника третьої особи Вітюка О.В. про те, що на момент судового розгляду справи автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є відремонтованим, а тому розмір шкоди, визначений у висновку експертного дослідження від 05.11.2024 року № ЕД-19/102-24/21619-АВ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить на дату оцінки, а саме 18.08.2024, не може бути стягнений з відповідача, оскільки такий є припущенням експерта і не підтверджує розмір витрат, які могли бути понесені за фактичний ремонт транспортного засобу, спростовується наданими представником позивача фото від 15.03.2025 р. автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому внаслідок ДТП (не відремонтованому) стані.

Зважаючи на викладене та на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено автомобіль позивача, поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержант поліції Вітюк О.В. проходив службу в Національній поліції України, керував службовим автомобілем Skoda», моделі «Octavia A7», реєстраційний номер 02 1683, який знаходиться в експлуатації ГУ HП у Вінницькій області, та був закріплений за ним, тому матеріальна шкода в розмірі 204319,05 грн., завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія-працівника поліції, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ГУ HП у Вінницькій області, підлягає стягненню на користь позивача саме з ГУ HП у Вінницькій області, який є власником цього джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України.

Також, позивач просить стягнути з ГУ НП у Вінницькій області на його користь заподіяну в наслідок вказаної ДТП моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.

Крім цього, внаслідок ДТП позивачем також додатково були понесені витрати у зв`язку із проведенням експертизи від 05.11.2024 №ЕД-19/102-24/21619-АВ в розмірі 3820,32 грн., а також витрати пов`язані з евакуацією автомобіля «TOYOTA RAV-4 HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з місця ДТП за допомогою евакуатора в сумі 2500,00 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Сукупність перерахованих умов за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б однієї із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення цих умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність однієї з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017, справа №908/2138/16, за якою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Проте фізична чи юридична особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-183цс14 від 03.12.2014.

Разом з цим, обов`язок з відшкодування позивачу моральної шкоди вищенаведеними положеннями чинного законодавства та відповідно до сталої судової практики покладений на особу, яка її заподіяла, у цьому випадку на водія ОСОБА_2 , вина якого у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Вінницького районного суду Вінницької області та між діями якого і заподіянням моральної шкоди позивачу вбачається безпосередній причинний зв`язок.

Натомість, позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 40000,00 грн. до Головного управління Національної поліції в Вінницькій області, а не до особи, винної у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, якою є ОСОБА_2 , тому позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, заявлені до відповідача Головного управління Національної поліції в Вінницькій області, задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Загальний розмір стягнення складає 255019,05 грн. (252519,05 грн. матеріальна шкода + 2500 грн. витрати за послуги евакуатора).

На переконання суду позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року).

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Визначаючись з розміром витрат на професійну правничу допомогу 10000, 00 грн. суд зазначає про наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги від 19.08.2024 та додаткову угоду №1 від 19.08.2024 до договору про надання правничої допомоги від 19.08.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.12.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 19.08.2024 на суму 5000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 26.12.2024 на суму 5000,00 грн. та ордер на надання правничої допомоги серії №1163021 від 19.08.2024 року.

За змістом умов договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі, який визначається додатковою угодою.

19.08.2024 року сторони у договорі уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 19.08.2024 року, якою погодили розмір гонорару у сумі 10000,00 грн.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу та надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує часткове задоволення позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2550,19 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 6, п. 22.1 ст. 22, ст. ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, , 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 252519,05 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, , 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , витрати з примусової евакуації автомобіля з місця ДТП в розмірі 2500 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, , 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 10, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , у відшкодування витрат : за проведення експертного дослідження в розмірі 3820,32 грн., на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, , 21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Театральна, буд. 10, у дохід держави судовий збір у розмірі 2550,19 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, 21050, м.Вінниця, вул. Театральна, буд. 10, ;

Третя особа, яка без самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя