Справа № 487/5909/24
Провадження № 2/487/352/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Мосензової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/5909/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

03.07.2024 директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 00-9011430 від 03.08.2023 у розмірі 35500,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.08.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір кредитної лінії № 00-9011430, на підставі якого останній було видано кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 120 днів. Таким чином ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, проте відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 10.04.2024 становить 35500,00 грн. та складається із: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25000,00 грн. заборгованість за процентами, 500,00 грн. заборгованість за комісіями. Крім того зауважила, що 10.04.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір № 1-10042024, відповідно до якого ТОВ «Качай Гроші» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 00-9011430 від 03.08.2023.

Суд своєю ухвалою від 16.07.2024 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.10.2024 від представника відповідачки адвоката Михайлова Г.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не укладала будь-яких договорів з ТОВ «Качай Гроші» та кредитні кошти не отримувала. Вказав, що невідома особа скористалася персональними даними відповідачки та уклала договір позики від її імені. Крім того зауважив, що позивачем не підтверджено того, що грошові кошти за договором позики були зараховані на поточний рахунок ОСОБА_1 . Зазначив, що будь-які докази повідомлення відповідачки про перехід права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Качай Гроші» до позивача матеріали справи не містять. Разом з тим вказав, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною та недоведеною з огляду на обсяг матеріалів позовної заяви, час, витрачений адвокатом та обсяг наданих ним послуг, а також складність справи.

13.11.2024 від директора ТОВ «Факторинг Партнерс» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_2 просила позов задовольнити, посилаючись на обґрунтованість заявлених позовних вимог. Крім того вказала, що кредитний договір між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачкою був укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, та під час його укладення між сторонами було досягнуто усіх істотних умов, що відповідає нормам чинного законодавства. Зазначила, що ОСОБА_1 тривалий час частково погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про визнання умов договору, факту видачі коштів та наявності кредитних правовідносин. Зауважила, що повідомлення боржниці щодо відступлення на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором здійснювалось первісним кредитором. Вказала, що представник відповідача у відзиві не навів будь-яких обґрунтувань неспівмірності витрат на правову допомогу із складністю справи, а тому такі твердження останнього є припущеннями.

Суд своєю ухвалою від 11.12.2024 задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів з Акціонерного товариства «Універсал Банк» та відклав судове засідання.

24.12.2024 на адресу суду з АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація та виписка по рахунку ОСОБА_1 .

У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позові просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала просила про їх задоволення.

Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 03.08.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений Договір кредитної лінії № 00-9011430 (далі Договір), який підписаний відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 6S431.

Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно з п. 1.2, 1.3, п-п. 1.3.1, п. 1.4, п-п. 1.4.1, 1.4.2 Договору сума кредитного ліміту складає 10000,00 грн., тип кредиту кредитна лінія.

Строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 01.12.2023 або достроково.

Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 23.08.2023 протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за кожен 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами.

Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 1,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1 даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно.

Стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного у п. 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, подень повернення кредиту.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що складає 500,00 грн.

У пункті 2.2 Договору зазначено, що цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктами 2.8, 2.9 Договору дата надання/видачі кредиту дата перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 10500,00 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , яка зазначається у форматі НОМЕР_2 , емітовану банком України.

Сума кредиту перераховується кредитодавцем протягом 3(трьох) банківських днів з моменту (дати) укладення цього договору.

Відповідно до інформації, наданої АТ «Універсал Банк», № БТ/8083 від 17.12.2024 платіжна картка № НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 за період з 03.08.2023 по 05.08.2023 + 34.

Із виписки про рух коштів по картці № НОМЕР_3 вбачається, що 03.08.2023 о 14:50:52 на вказану платіжну картку було зараховано 10000,00 грн.

Разом з тим перерахування грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. за договором № 00-9011430 від 03.08.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 , підтверджується копією додатку до Інформаційної довідки вих. № 647/04 від 22.04.2024, наданої ТОВ «Платежі онлайн».

Отже з наведеного вище слідує, що ТОВ «Качай Гроші» умови Договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн.

Крім того 10.04.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 1-10042024, відповідно до умов якого ТОВ «Качай Гроші» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників, про що також був складений акт прийому - передачі реєстру боржників.

Відповідно до копії реєстру боржників до договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 за договором № 00-9011430 від 03.08.2023.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00-9011430 від 03.08.2023 загальна сума заборгованості станом на 04.06.2024 становить 35500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн., заборгованість за відсотками 25000,00 грн., заборгованість за комісією 500,00 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

У силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Із положень ч. 8 ст. 11 Закону слідує, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Як передбачено ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону).

За змістом указаних норм права сторони вправі укласти договір в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх його істотних умов. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту, інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Представник відповідачки у відзиві стверджує, що ОСОБА_1 будь-яких договорів з ТОВ «Качай Гроші» не укладала та грошові кошти не отримувала, проте суд вважає такі твердження припущеннями, оскільки вони не підтверджені належними доказами, з огляду на таке.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Докази, наявні у матеріалах справи, вказують на те, що ОСОБА_1 укладала Договір в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства. Для укладення Договору відповідачка здійснювала ідентифікацію в цій системі та надавала відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) товариства. Сторони здійснювали обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов Договору та підписували цей Договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів протилежного представником відповідачки надано не було.

Отже з наведеного слідує, що відповідачка уклала кредитний договір, була належним чином ознайомлена з його умовами , проте своєчасно їх не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

Крім того матеріали справи містять договір факторингу з відповідними додатками, які об`єктивно вказують на те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9011430 від 03.08.2023.

При цьому суд вважає неспроможними твердження представника відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про перехід права вимоги до іншого кредитора, оскільки відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, так як це не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов`язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов`язанні, а не заміна сторони в договорі. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 757/52448/18.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також факт невиконання вимог кредитного договору відповідачкою, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 00-9011430 від 03.08.2023 у загальному розмірі 35500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн., заборгованість за відсотками 25000,00 грн., заборгованість за комісією 500,00 грн.

Щодо стягнення з відповідачки судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, слід зазначити таке.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

15 лютого 2024 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 15-02/2024.

Згідно з витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги від 03.06.2024 адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Факторинг Партнерс» правничу допомогу у цивільній справі за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вартість правової допомоги, відповідно до детального опису наданих послуг, становить 13000,00 грн.

У цілому зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує обставини справи, задоволення позову у повному обсязі, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.

Отже, враховуючи наведене вище, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 13000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Відповідно доположень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. 10, 18, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 00-9011430 від 03.08.2023 у розмірі 35500,00 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір в розмірі 3028,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 21.04.2025.

Головуючий суддя І. В. Боброва