Справа № 355/692/24
Провадження № 2/355/42/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Троценко Т. А.

за участю секретаря Ліберацької Ю. В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Цьома Р. А.

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки адвоката Чередніченко Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку особистою власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 23. 10. 2010 року по 27. 02. 2024 року.

За час сумісного життя придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :01:062:0016.

На тій підставі, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, просить здійснити поділ майна і визнати за ним, позивачем право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку і право власності на 1/2 частку вище зазначеної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просить задовольнити у повному обсязі, пояснив. що житловий будинок був придбаний за спільні кошти сім`ї 16 000 доларів США, при цьому теща працювала за кордоном і допомогла їм з грошима, він також вкладав зароблені кошти, працював інколи неофіційно, у нотаріуса, він як чоловік покупця, давав згоду на придбання будинку.

Відповідачка позов не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому вказала, що чоловік не працював, погано до неї ставився, тому її мати, яка працювала за кордоном, вирішила придбати будинок для неї особисто, і з 2016 року надсилала їй гроші на його купівлю кожний місяць приблизно по 1000 1500 доларів США. Будинок вибирали разом з чоловіком, переїхали в нього та стали сумісно проживати.

У даний час в будинку мешкає чоловік та двоє їх дітей, а вона для того, щоб уникнути скандалів, мешкає в орендованому житлі.

У неї був свій бізнес, вона заробляла кошти, ОСОБА_1 не працював, грошей від нього вона не бачила, тому вважає, що будинок повинен належати їй особисто, бо відповідач не приймав участі у нього придбанні.

У зустрічному позові просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1500 га кадастровий номер :01:062:0016, що розташований за адресою АДРЕСА_1 особистою власністю її - ОСОБА_2 .

Відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 заперечує проти позову, вказав, що знає про те, що на придбання житлового будинку частину грошей давала теща, але його сім`я також приймала участь у купівлі житла, він також хоч неофіційно, але працював, гроші віддавав дружині, а вона купувала долари, точну кількість грошей, що віддавав позивачці, не пам`ятає.

У теперішній час шлюб між ними розірваний, він проживає в будинку разом з двома дітьми і розуміє, що ОСОБА_2 хоче позбавити його житла.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, знає, що сім`я брата жила по квартирах і хотіла придбати своє житло. Частину грошей давала мати ОСОБА_4 , а частину грошей давала і їх сім`я на купівлю будинку, у 2018 році вона особисто їздила на заробітки за кордон, після чого дала брату 1000 доларів США на будинок, віддавати гроші не вимагала, розписок з нього не брала.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона приходиться ОСОБА_2 матір`ю.

Донька з чоловіком та двома дітьми не мали постійного житла, мешкали по орендованим квартирам, тому вона вирішила поїхати на заробітку до Ізраїлю, щоб допомогти купити будинок для сім`ї, пересилала гроші доньці.

За 2 роки необхідна сума була зібрана, і діти купили у с. Баришівка житловий будинок, куди переїхали усією сім`єю. Гроші давалися саме на сім`ю, а не конкретно доньці, вона хотіла, щоб діти жили усі разом.

За кордоном вона працювала 5 років, будинок купили за 2 роки.

Вислухавши сторони, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23. 10. 20190 року по 27 лютого 2024 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб розірваний за рішенням Баришівського районного суду в Київській області від 27. 02. 2024 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя придбало житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :01:062:0016.

Вказана обставина підтверджується копіями договорів купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки від 19 травня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою Ю. І., реєстри відповідно № 488,492 та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексні номери витягів № 124526214 житловий будинок та № 124526372 земельна ділянка.

Право власності на нерухоме майно за згодою сторін зареєстровано за ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, позивач ОСОБА_1 просить здійснити поділ майна і визнати за ним, право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку і право власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Стаття 60 та ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутні будь які домовленості щодо відступу від рівності часток у праві спільної сумісної власності, шлюбний договір не укладався, отже суд приходить до висновку, що кожна із сторін набула право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21. 12. 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що на придбання житлового будинку і земельної ділянки були використані особисті кошти подружжя, грошові кошти сестри ОСОБА_1 ОСОБА_3 та матері відповідачки ОСОБА_5 , що підтверджено показами останніх як свідків.

Вказані обставини не виключають того факту, що житловий будинок і земельна ділянка придбавались подружжям для власного сумісного проживання та використання.

Сторони не заперечують того факту, що у будинку у даний час мешкає позивач ОСОБА_1 та двоє неповнолітніх дітей.

За таких обставин суд вважає, що позивач довів той факт, що нерухоме майно придбане під час шлюбу, є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу у рівних частках.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 законний, обгрунтований, доведений належними та достатніми доказами, та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову про визнання нерухомого майна її особистою власністю, суд виходив з тих же правових підстав, які визначені у ст. ст. 60,61 Сімейного кодексу України.

Свідок ОСОБА_5 , яка за твердженням ОСОБА_2 надала усі кошти на придбання житлового будинку і земельної ділянки, підтвердила суду, що заробляла гроші для сім`ї своєї доньки, оскільки вони з чоловіком мешкали в орендованому приміщенні та не мали свого власного житла. Вона хотіла, щоб сім`я ОСОБА_8 придбала своє житло для сумісного проживання, для чого вона перераховувала кошти на банківську картку своєї доньки ОСОБА_2 .

Суд зважає на те, що ОСОБА_5 не заявляла свого права на житловий будинок та земельну ділянку внаслідок того, що вони придбані за її кошти, і підстав вважати, що будинок може належати особисто ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що грошові кошти надавала її мати, або вважати кошти її матері є особистою власністю позивачки, у суду немає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 необхідно відмовити як безпідставному.

Керуючись ст. ст. 60,61,70 СК України, ст. 120 ЗК України, п. 23 ППВСУ № 11 від 21. 12. 2007р., ст. ст. 12,13, 76-81, 258-263 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :01:062:0016, розташовану за адресою АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7924,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку особистою власністю відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. А. Троценко