Справа № 202/8757/24
Провадження № 2-др/202/29/25
21 квітня 2025 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.
секретар судового засідання Пономаренко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі
питання розподілу судових витрат у цивільній справі № 202/8757/24
Товариства з обмеженою відповідальністю
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про витребування майна з чужого незаконного володіння
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2025 Товариству з обмеженою відповідальністю «Орлівщина» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

При прийнятті рішення судом розподіл судових витрат в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, не здійснювався.

Водночас, у відзивах на позов представник відповідачів просив покласти на позивача судові витрати у справі, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу та додав до відзиву попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач ОСОБА_1 та відповідач ФОП ОСОБА_3 очікують понести у справі з зазначення очікуваної суми витрат по 10 000,00 грн. кожен.

01.04.2025, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі представник відповідачів адвокат Бойко Г.І. подав заявив інтересах відповідача ОСОБА_1 та відповідача ФОП ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн на кожного, понесених в суді першої інстанції у справі №202/8757/24.

11.04.2025 представник позивача ТОВ «Орлівщина» Луценко С.О. подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Заперечення обґрунтовані тим, що судові дебати по справі відбулись 19.03.2025 і у вказаному судовому засіданні представник відповідачів не зробив заяву стосовно понесених витрат на правову допомогу і не заявив про намір подати докази витрат протягом п`яти днів після прийняття рішення у справі, а відтак суд не може прийняти подані представником відповідача докази на підтвердження понесення судових витрат. В заяві представник відповідачів просить ухвалити додаткову постанову, а не додаткове рішення, що не передбачено ЦПК України. На підтвердження понесених витрат адвокатом відповідачів надано акти приймання-передачі виконаних послуг від 31.03.2025 у якому визначні надані адвокатом послуги, але представником відповідачів не зазначено будь-якого обґрунтування необхідності надання відповідачам ідентичних послуг в межах однієї цивільної справи, а саме: аналізу фінансово-господарської діяльності позовні вимоги стосуються періоду коди ОСОБА_1 , був найманим працівником ФОП ОСОБА_2 ; ознайомлення з матеріалами справи на момент коли ОСОБА_2 уклав договір з адвокатом у останнього вже мались копії матеріалів справи, які були надані йому відповідачем ОСОБА_1 ; проведення аналізу обґрунтованості позовних вимог вже було здійснено в межах надання правничої допомоги ОСОБА_1 ; проведення аналізу судової практики- вже було здійснено в межах надання правничої допомоги ОСОБА_1 та не потребували надання ОСОБА_2 . Крім того, в судових засідання адвокат Бойко Г.І. брав участь та представляв обох відповідачів, а відтак також має місце дублювання послуг. Відзиви складені адвокатом також є ідентичними. Таким чином вважає, що представником відповідачів на доведено об`єм наданих послуг кожному із відповідачів. Враховуючи викладене просив суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду заяви про стягнення судових витрат учасники справи у судове засідання не з`явилися, що не є перешкодою для вирішення вказаного питання судом по суті.

Надали заяви про вирішення питання про розподіл судових витрат без їх участі.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат, суд виходить з такого.

Приписами ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 4, 5 та 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4,5 та 9 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

На підтвердження понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу суду надані наступні документи:

-копія договору про надання правової допомоги №26/09/01-24 від 26.09.2024 укладеного між ОСОБА_1 та АБ «Г.І.Б. «Юніверсал Протекшн» в особі керуючого бюро адвоката Бойка Г.І. у пункті 4.1 якого сторони погодили фіксований розмір гонорару у суді першої інстанції 10 000,00 грн;

-копія рахунку № Счт-00026 від 31.03.2025 на загальну суму 10 000,00 грн;

-копію акту прийняття-передачі послуг від 31.03.2025 відповідно до якого адвокатом були надані такі послуги: здійснено вивчення та аналіз фінансово-господарської діяльності замовника як фізичної особи за період діяльності з лютого 2024 по березень 2024 та по дату направлення позовної заяви позивачем по справі №202/8757/24; підготовлено та направлено клопотання про ознайомлення з матеріалами позовної заяви та здійснено ознайомлення з самою позовною заявою та додатками; проведено аналіз підстав та обґрунтованості позовних вимог зазначених у позовній заяві; проведено аналіз чинної судової практики; підготовлено та направлено відзив на позов; прийняв участь семи судових засіданнях;

-копія квитанції до прибуткового касового ордеру №003 від 31.03.2025 на суму 10 000,00 грн.

На підтвердження понесення відповідачем ФОП ОСОБА_2 витрат на правову допомогу суду надані наступні документи:

-копія договору про надання правової допомоги №01/11/02-24 від 01.11.2024 укладеного між ОСОБА_2 , та АБ «Г.І.Б. « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі керуючого бюро адвоката Бойка Г.І. у пункті 4.1 якого сторони погодили фіксований розмір гонорару у суді першої інстанції 10 000,00 грн;

-копія рахунку № Счт-00025 від 31.03.2025 на загальну суму 10 000,00 грн;

-копію акту прийняття-передачі послуг від 31.03.2025 відповідно до якого адвокатом були надані такі послуги: здійснено вивчення та аналіз фінансово-господарської діяльності замовника як фізичної особи-підприємця за період діяльності з лютого 2024 по березень 2024 та по дату направлення позовної заяви позивачем по справі №202/8757/24; підготовлено та направлено клопотання про ознайомлення з матеріалами позовної заяви та здійснено ознайомлення з самою позовною заявою та додатками; проведено аналіз підстав та обґрунтованості позовних вимог зазначених у позовній заяві; проведено аналіз чинної судової практики; підготовлено та направлено відзив на позов; прийняв участь семи судових засіданнях;

-копія квитанції до прибуткового касового ордеру №001 від 31.03.2025 на суму 10 000,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ,, згідно з вимогами статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат.

У відзивах відповідачі також зазначали, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000,00 грн. (на кожного відповідача), що відповідає сумі заявленої до відшкодування у заяві про ухвалення додаткового рішення, а відтак суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачі не заявляли про намір ставити перед судом питання стягнення витрат на правову допомогу.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис наданих послуг лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

В даній справі судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокат Бойко Г.І. узгодили фіксований розмір гонорару.

При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Аналогічний висновок викладений у постанові ОП КГС у складі Верховного суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019.

У Постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «у позовному провадженні роль суду визначена як роль арбітра, який надає оцінку тим доказам і доводам, котрі наводяться сторонами у справі, і не може діяти на користь будь-якої зі сторін, і зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій із боку такої сторони».

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді даної справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для відповідачів, умови укладених договорів про надання правової допомоги, а також обсяг реально наданих адвокатом Бойком Г.І. послуг та співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та приходить до висновку про стягнення з ТОВ «Орлівщина» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Разом із цим, суд бере до уваги доводи сторони позивача про не доведення заявленої відповідачем ФОП ОСОБА_2 суми витрат на професійну правничу допомогу в суді, оскільки стороною відповідача не доведена реальність, необхідність та співмірність витрат саме в сумі 10 000,00 грн. за надані адвокатом Бойком Г.І. послуг другому відповідачу, а саме необхідність витрат на аналіз фінансово-господарської діяльності, оскільки позовні вимоги стосуються періоду коди ОСОБА_1 , був найманим працівником ФОП ОСОБА_2 ; ознайомлення з матеріалами справи, оскільки на момент коли ОСОБА_2 уклав договір з адвокатом у останнього вже мались копії матеріалів справи, які були надані йому відповідачем ОСОБА_1 ; проведення аналізу обґрунтованості позовних вимог, оскільки його вже було здійснено адвокатом в межах надання правничої допомоги ОСОБА_1 ; проведення аналізу судової практики, оскільки він вже був здійснений в межах надання правничої допомоги ОСОБА_1 , тобто фактично має місце дублювання послуг, а відтак, з урахуванням складності справи, заявлені витрати є завищеними.

Крім того, при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 915/1788/21).

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає, що заявлені відповідачем ФОП ОСОБА_2 витрати на правову допомогу є завищеними, а відтак підлягають зменшенню до 3 000,00 грн.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлівщина» (, яке зареєстровано за адресою: Дніпропетровська область, с. Орлівщина, вул. Сонячна, буд.2Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. (десять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлівщина» (, яке зареєстровано за адресою: Дніпропетровська область, с. Орлівщина, вул. Сонячна, буд.2Б) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суддя склав 21.04.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО