Номер провадження: 22-з/813/95/25
Справа № 523/4614/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
08.04.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Комлевої О.С.,
Сєвєрової Є.С.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука Сергія Васильовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та розірвання договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви,
встановив:
14.03.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та розірвання договору.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду (т.2, а.с.25).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставила питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року залишено без змін (т.2, а.с.70-72).
Разом з тим, від представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука С.В. надійшла заява про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн. (т.2, а.с.78-79).
Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука С.В., та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.164-168).
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Вирішуючи дане питання, колегія суддів виходить із того, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 01/06 від 01.06.2022 року (т.3, а.с.54).
Крім того, матеріали справи мають копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 06/104-1 від 07.04.2023 року, укладений між Адвокатським бюро «Сергія Андрощука» та ОСОБА_1 , а також Акт № 2 про надання правової (правничої) допомоги до вказаного договору, згідно якому вартість робіт склала 15 000,00 грн. (т.2, а.с.83-84, 86).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, а також на те, що предметом перегляду в апеляційному порядку була ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.
При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційним судом враховано:
- чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої та апеляційної інстанціях;
- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Андрощук С.В. надавав правову допомогу ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанціях, а тому, відповідно, був обізнаний з усіма деталями, що з неї випливають.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та складеності справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та про необхідність покладення на ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.
При цьому колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 141, 270, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука Сергія Васильовича про стягнення судових витрат задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову до постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року, якою:
стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у розміні 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Комлевої О.С. на навчанні в НШС України, повне судове рішення складено 22.04.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова