Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Будзан Л.Д.,

за участю секретаря судового засідання Губенко О.М.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.11.2020 за реєстровим номером 9-220 Другою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - частки, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - частки; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого 28.11.2020 за реєстровим номером 9-221 Другою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - частки, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - частки.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя, остання, 13.05.1997 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_6 , а у разі смерті або неприйняття ним спадщини, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах. Після смерті ОСОБА_5 , до складу спадкового майна увійшло: частина житлового будинку АДРЕСА_1 , та частина земельної ділянки, площею 0,0611 га (кадастровий номер :85:143:0007), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах, тобто по частині кожний. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_3 , та Другою Київською державною нотаріальною конторою 28.11.2020 ОСОБА_3 видано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частина земельної ділянки, площею 0,0611 га (кадастровий номер :85:143:0007). Право власності за відповідачем зареєстровано 28.11.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що були внесені відповідні записи про право власності. Позивач вказує, що в зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачу Другою Київською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2023 у справі № 758/9421/21, ОСОБА_4 встановлено строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - три місяці, відлік якого починається із моменту набрання рішенням суду законної сили. 26.06.2023 позивач отримав рішення суду у вказаній справі із відміткою про набрання ним законної сили 22.04.2023, а тому строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на підставі зазначеного судового рішення становив до 22.07.2023. Позивач вказує, що він, звернувшись до Другої Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою, отримав відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з тим, що 28.11.2020 вже були видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на ім`я відповідача, та заяв від спадкоємців, які прийняли спадщину в частині досягнення згоди щодо перерозподілу їх часток до нотаріальної контори не надходили. Крім того, позивач вказує, що відповідач звернувся із апеляційною скаргою на рішення суду у справі № 758/9421/21, однак, постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023, рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2023 залишено без змін. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що позивач прийняв спадщину після спливу строку для її прийняття, скориставшись визначеним судом додатковим строком для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , а відповідач не надав згоди на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з чим були порушені права позивача на володіння спадковим майном, а тому позивач з метою відновлення своїх прав просить суд внести зміни до відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 02.01.2024, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.01.2024, провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2024, у справі поновлено провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.09.2024, залучено ОСОБА_2 до участі у даній справі, як правонаступника позивача ОСОБА_4 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2024, у справі закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила. Суду надіслала письмову заяву про розгляд справи без участі представника.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.1997 ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Гошковою О.Ф., яким заповіла все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось - ОСОБА_6 , а у разі його смерті, або неприйняття ним спадщини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах кожному.

Заповіт після смерті ОСОБА_5 зареєстрований у спадковому реєстрі за № 2-1876, є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 59807961.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , а тому право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

13.03.2020 ОСОБА_3 звернувся до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_5

28.11.2020 Другою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 видано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частина земельної ділянки, площею 0,0611 га (кадастровий номер :85:143:0007).

Право власності за відповідачем зареєстровано 28.11.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що були внесені відповідні записи про право власності.

30.06.2021 ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_4 , на підставі довіреності від 26 квітня 2021 року, звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім`я її довірителя свідоцтв про право на спадщину після смерті.

Листом державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. від 30 червня 2021 року № 4047/01-16, ОСОБА_4 повідомлено про те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплив 13 червня 2020 року. Спадкоємець ОСОБА_4 не був зареєстрований на момент смерті разом із спадкодавцем та не подав заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців, тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2023 у справі № 758/9421/21, ОСОБА_4 встановлено строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - три місяці, відлік якого починається із моменту набрання рішенням суду законної сили.

26.06.2023 представником позивача отримано рішення суду у вказаній справі із відміткою про набрання ним законної сили 22.04.2023.

30.08.2023 Другою Київською державною нотаріальною конторою отримано заяву ОСОБА_4 від 13.07.2023 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до листа Другої Київської державної нотаріальної контори від 24.10.2023, представнику ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, в зв`язку з тим, що 28.11.2020 вже видано свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , та заяв від спадкоємців, які прийняли спадщину в частині досягнення згоди щодо перерозподілу її часток до нотаріальної контори не надходило.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023, рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2023 у справі 758/9421/21 залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 , та єдиним спадкоємцем майна померлого є його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується копією листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 31.07.2024 № 4227/0274.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після спливу строку для її прийняття, скориставшись визначеним судом додатковим строком для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак, з огляду на відсутність згоди іншого спадкоємця на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, права іншого спадкоємця за заповітом були порушені та підлягають відновленню шляхом внесення змін до відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Відповідач в ході розгляду справи не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, та будь-яких заперечень до суду не подав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважив, що передбачені положеннями статей 1300 та 1301 ЦК України правові конструкції «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину» та «визнання свідоцтва про право на спадщину» є різними.

Недійсність свідоцтва обумовлена певними «вадами», які існували в момент його видачі (зокрема, особа, якій видане свідоцтво, не мала права на спадкування, нікчемність заповіту). Тобто підстава недійсності свідоцтва як документа має існувати в момент його видачі.

Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.

У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).

Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).

При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).

Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частини житлового будинку та на частину земельної ділянки, шляхом визначення у ньому по 1/4 частині указаного спадкового майна за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після спливу строку для її прийняття, скориставшись визначеним йому додатковим строком для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що спадщина за заповітом підлягала перерозподілу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд вважає, що до спірних правовідносин можливе застосування частини другої статті 1300 ЦК України, яка визначає, що такі зміни можуть бути внесені, коли між спадкоємцями відсутня взаємна згода щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а також, на переконання суду, стороною позивача обрано вірний спосіб захисту порушених прав позивача.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги те, що спадщина, яка була прийнята ОСОБА_3 та на яку він отримав відповідні свідоцтва, підлягала перерозподілу між ОСОБА_3 та за життя ОСОБА_4 , відповідно до рівності часток у спадщині, тобто по 1/4 частині житлового будинку та по частині земельної ділянки, за кожним, та стороною позивача в ході розгляду справи доведені обґрунтування позовних вимог належними та достатніми доказами, тому суд дійшов висновку щодо задоволення позову.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2147,20 грн слід стягнути із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, задовольнити.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.11.2020 Другою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 9-220, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - частки, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - частки.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого 28.11.2020 Другою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 9-221, зазначивши, що спадкоємцями вказаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - частки, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - частки.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

третя особа Друга Київська державна нотаріальна контора, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 45.

Рішення суду складено та оголошено 18.04.2025.

Суддя Леся БУДЗАН