Провадження №: 2/755/1123/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

представника позивача

в режимі відеоконференції - адвоката Паруль Ю.О.

представника відповідача - адвоката Журавльова О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Паруль Ю.О., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 01 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1342. Крім того, з урахуванням зави про уточнення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату почуттів любові та взаємоповаги. На даний час подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не ведуть спільного господарства та разом не проживають. Позивач вважає, що шлюб носить виключно формальний характер, подальше його збереження є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, заходи щодо примирення подружжя є недоцільними.

Спільний син сторін проживає з позивачем, а тому відповідач має сплачувати аліменти на сина для забезпечення його належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Просила позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строки для подання відповідних заяв по суті.

04 лютого 2025 року (вхід. № 6553) від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Журавльова О.М., до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, однак не погоджується із розміром аліментів, які просить стягнути позивач. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 не має постійної роботи та доходу, рухоме чи нерухоме майно на праві власності у відповідача також відсутнє, а тому останній готовий сплачувати аліменти на сина в сумі 2 тис. грн щомісячно. Крім того, відповідач не погоджується із стягнення аліментів з дня звернення позивача до суду, вважаючи, що стягнення аліментів слід почати саме з дати відкриття провадження у справи, а саме з 26 листопада 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 правом подати відповідь на відзив не скористалась.

19 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача

ОСОБА_2 - адвоката Журавльова О.М., до суду надійшло клопотання про надання сторонам строку на примирення - 6 місяці. На обґрунтування клопотання зазначено, що відповідач має намір налагодити сімейні відносини зі своєю дружиною та зберегти сім`ю.

В судовому засіданні 15 квітня 2025 року протокольною ухвалою у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Журавльова О.М. про надання сторонам строку на примирення відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Паруль Ю.О., в судовому засідання 15 квітня 2025 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що за останній рік відповідач не здійснив жодних спроб налагодити відносини з дружиною. Позивач проживає за кордоном та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, від якого вагітна та чекає на народження дитини, відповідачу про даний факт відомо. Спільний син сторін проживає разом із матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі зазначеному у позові, і саме з дати звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Журавльов О.М., в судовому засідання

15 квітня 2025 року позовні вимоги визнав частково, вказавши, що відповідач фактично не заперечує щодо розірвання шлюбу укладеного з позивачем, однак має заперечення щодо розміру аліментів та дати початку їх стягнення, як вже зазначалось у відзиві. Просить позов задовольнити частково, з урахуванням зазначеного у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

01 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1342 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Як вбачається із свідоцтва про шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінено на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3252, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що на даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач щодо задоволення позовних вимог фактично не заперечує, про що зазначено у відзиві, проте просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі та з дати відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини десятої статті 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом положень частини першої статті 51 Конституції України, частини першої статті 21 СК України, частини першої статті 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною третьою статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105, частиною першою статті 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на малолітньго сина, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, є підстави для стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, тобто у спосіб, обраний позивачем, оскільки визначення такого способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину - це безумовне право стягувача аліментів.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, інших дітей чи стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні умови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині, в матеріалах справи немає.

Водночас, відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на дитину, однак заперечує щодо визначеного позивачем розміру в частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше

50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, погоджується на суму в 2 000,00 грн.

Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у запропоновані відповідачем спосіб та сумі або зменшенні розміру частки аліментів, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження відсутності в останнього постійного доходу, рухомого чи нерухомого майна, як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву. Крім того, при вирішенні спору не може бути врахована згода відповідача на сплату аліментів у твердій грошовій формі, оскільки за законом правом вибору способу стягнення аліментів - у частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі - наділений винятково той, хто їх стягує, тобто позивач.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме прав кожного із сторін.

Суд звертає увагу сторін, що згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із статтями 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 15 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України « Про судовий збір», статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 180-185, 191 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 01 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1342, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі

частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі

1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова