КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 755/4490/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2311/2025Головуючий у суді першої інстанції - Хоменко В.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просило суд:

- стягнути із ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» завдані збитки в розмірі 9 671,04 грн. та 3 028,28 грн. сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що 08.12.2020 між ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ «Віравікс Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № сс151180а0км, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядження транспортного засобу «Audi», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за яким позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

28.12.2020 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Citroen»,державний номерний знак « НОМЕР_2 » допустила зіткнення з транспортним засобом «Audi», державний номерний знак « НОМЕР_1 », внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 було визнано винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок настання страхового випадку, із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник, який надав необхідні документи, на підставі яких було складено страхові акти.

На підставі страхових актів ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 9 671,04 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом № EP201124813 в ПрАТ «СК «ВУСО», позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, проте було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.07.2024 в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «АРКС» на користь ПрАТ «СК «ВУСО» 8 000,00 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 102-109).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_3 » (VIN НОМЕР_4 ).

Зазначає, що з такою позицією суду неможливо погодитись, оскільки в матеріалах справи знаходиться витяг щодо полісу ОСОБА_1 № ЕР201124813, де зазначено: марка - Citroen, державний номерний знак - НОМЕР_5 , VIN CODE - НОМЕР_6 . При цьому, зміна номерного знаку не перериває дію полісу, адже основним агрегатом транспортного засобу є VIN CODE.

Вказує, що підтвердженням того, що транспортний засіб «Citroen», державний номерний знак « НОМЕР_2 » VIN CODE - НОМЕР_6 був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом ЕР201124813 є лист-відмова ПрАТ «СК «ВУСО» щодо виплати страхового відшкодування.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 27.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

04.12.2024 копію апеляційної скарги, разом з ухвалами від 27.11.2024, було направлено на адреси відповідачів.

ОСОБА_1 копію апеляційної скарги, разом з ухвалами від 27.11.2024, не отримала, а поштове повідомлення повернулось до Київського апеляційного суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

02.12.2024 до суду від представника ПрАТ «СК «ВУСО» - адвоката Шиліна В.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки фактів та доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Разом з цим, просить здійснити розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи в апеляційному суді.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2020 о 17 годині 30 хвилин на бул. Дружби народів, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2021 в справі № 757/3900/21-п відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На час настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Віравікс Україна», на випадок ДТП був застрахований ПрАТ «СК «АРКС» зі страховою сумою 1 412 000,00 грн., про що свідчить договір добровільного страхування наземного транспорту № сс151180а0км від 08.12.2020.

Заявою ТОВ «Віравікс Україна» повідомило позивача про настання страхового випадку та 04.11.2021 застрахований автомобіль оглянуто, зафіксовано його механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) по справі № 1.003.21.00124746.

Згідно рахунку-фактури ТОВ «Ауді Центр Віпос» від 09.11.2020, ремонтної калькуляції вказаного товариства від 09.11.2020, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , склала 9 671,04 грн.

13.12.2021 ПрАТ «СК «АРКС» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 9 671,04 грн. ТОВ «Ауді Центр Віпос» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 850888 від 13.12.2021 (а.с. 27).

При цьому, суд першої інстанції встановив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР № 201124813) (а.с. 28).

14.02.2022 позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», як до особи відповідальної за заподіяні збитки, із заявою (претензією) про виплату перерахованого страхового відшкодування в розмірі 9 671,04 грн. (а.с. 29).

Листом № 1219/2228980 від 16.05.2022 ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовило у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2020 (а.с. 30).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що до ПАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації, однак встановив, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі, розміру франшизи за відповідним полісом і позивачем такі відомості до суду не було надано, що не дозволило суду вирішити питання щодо відповідальності кожного з відповідачів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1961-IV).

У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зазначено: «згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

У справі, що переглядається, позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ТОВ «Віравікс Україна», в порядку суброгації.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до ПрАТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації, відтак останній управі звертатися до страховика завдавача шкоди із заявою про здійснення страхового відшкодування.

Згідно положень ст. 36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вірно встановив суд першої інстанції, 29.12.2020 ТОВ «Віравікс Україна» заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу повідомило позивача про настання страхового випадку, 04.11.2021 застрахований автомобіль оглянуто, зафіксовано його механічні пошкодження, 13.12.2021 ПрАТ «СК «АРКС» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 9 671,04 грн. ТОВ «Ауді Центр Віпос» для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 850888 від 13.12.2021.

В подальшому, як встановлено судом, 14.02.2022 позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків завдавачем шкоди, із заявою (претензією) про виплату перерахованого страхового відшкодування в розмірі 9 671,04 грн., проте листом № 1219/2228980 від 16.05.2022 ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовило у виплаті страхового відшкодування в порядку регресу за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2020.

ПрАТ «СК «ВУСО» у вказаному листі зазначило, що заяву про відшкодування витрат в порядку регресу було подано з порушенням строку, який встановлено законом.

Як убачається із матеріалів справи, ПрАТ «СК «АРКС» направило заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування 14.02.2022. При цьому під час розгляду справи встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 28.12.2020.

У справі, що переглядається судом було встановлено, що шкода була спричинена лише майну потерпілого.

Згідно положень п. 37.1.4 п. 37.1. ст. 37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ПрАТ «СК «АРКС» звернулось із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування та саме з цих підстав страховик ОСОБА_1 обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Отже, зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та до ПрАТ «СК «АРКС», оскільки позивачем пропущено річний строк для подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін в частині висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшовши вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, помилково вказав про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , розміру франшизи за відповідним полісом, адже зазначені обставини не заперечувалися учасниками справи, при цьому у матеріалах справи містяться відомості щодо VIN коду транспортного засобу ОСОБА_1 , які вказують на те, що застрахований автомобіль у ПрАТ «СК «АРКС» та транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди є ідентичними, тому рішення в цій частині слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок суду про те, що в суду відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі, розміру франшизи за відповідним полісом і позивачем такі відомості суду не надані, що не дозволяє суду вирішити питання щодо відповідальності кожного з відповідачів перед ПрАТ «СК «АРКС».

Вирішуючи вимогу ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У заяві про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції представник ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. вказав, що витрати на професійну правничу допомогу є фіксованими та становлять 4 000,00 грн.

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу представником відповідача до відзиву було наступні докази:

- договір про надання правової допомоги від 12.06.2020, укладений між адвокатом Шиліним В.А. та ПрАТ «СК «ВУСО»;

- додаток № до договору про надання правової допомоги від 12.06.2020, яким адвокат Шилін В.А. та ПрАТ «СК «ВУСО» погодили, що розмір фіксованого гонорару з представлення інтересів клієнта в Київському апеляційному суді у справі № 755/4490/24 становить 4 000,00 грн.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.

При цьому, як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до 1 000 грн. 00 коп., відтак колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 1 000,00 грн. на відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, за вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення першої інстанції в частині, у суду наявні підстави для розподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, шляхом зменшення розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до 2 000 грн., що буде відповідати критеріям розумності судових витрат, а також ураховуючи те, що справа відноситься до малозначних справ.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду висновок про те, що в суду відсутні будь-які відомості щодо застрахованого транспортного засобу марки «Citroen», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі, розміру франшизи за відповідним полісом і позивачем такі відомості суду не надані, що не дозволяє суду вирішити питання щодо відповідальності кожного з відповідачів перед ПрАТ «СК «АРКС».

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрат на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. - змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої до 2 000 (двох тисяч) грн. 00 коп..

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова