Справа № 703/6033/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

представника заявника Вакуленка О.П. ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні,

установив:

ОСОБА_3 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є непрацюючою пенсіонеркою та інвалідом 1 групи безтерміново.

Вона проживає в АДРЕСА_1 . Разом з нею без реєстрації проживав її онук ОСОБА_2 , чий дохід являвся для неї одним з основних та постійних джерел для існування.

09 січня 2024 року її онук був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Після мобілізації онук продовжував допомагати їй коштами, за які вона купувала продукти харчування, оплачувала комунальні послуги, а також як особа похилого віку з інвалідністю, використовувала надані ним кошти для придбання необхідних лікарських засобів.

29 травня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_2 було отримано сповіщення сім`ї № 125 від ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув від вогнепального кульового проникаючого поранення тулубу внаслідок військових дій.

У зв`язку з цим ОСОБА_3 просила встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 з 2012 року по день його смерті.

Зазначила, що встановлення факту їй необхідно для отримання гарантованої державою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

15 січня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення Міністерства оборони України, у яких вказана заінтересована особа зазначила, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 . Так, у період з 24 січня 1962 року по теперішній час заявник самостійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Надані ОСОБА_3 докази, зокрема, довідка квартального комітету, акт та письмові пояснення ОСОБА_4 , не підтверджують той факт, що просить встановити заявник.

Ухвалою від 12 листопада 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.

Ухвалою від 14 лютого 2025 року суд залучив до участі в справі заінтересованою особою ОСОБА_2 .

У судове засідання з`явились представник заявника адвокат Вакуленко О.П., заінтересована особа ОСОБА_2 .

Представник заявника підтримав заяву ОСОБА_3 у повному обсязі та просив її задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_3 у 2010 році було встановлено інвалідність 1 групи по зору і вона потребувала сторонньої допомоги. У зв`язку з цим, у 2012 році до неї переїхав проживати її внук ОСОБА_2 . ОСОБА_5 повністю забезпечував бабу, допомагав їй у побуті, вони вели спільно господарство. Хоча ОСОБА_3 й отримувала пенсію, однак зважаючи на її вік та наявні хвороби, її було не достатньо для покриття всіх потреб. ОСОБА_5 на той час працював не офіційно і мав можливість утримувати бабу. Після того, як його мобілізували, він продовжував надсилати кошти на утримання баби. Вказані кошти він пересилав ОСОБА_4 , яка у його відсутності допомагала ОСОБА_3 , оскільки заявниця не могла самостійно зняти кошти та купити собі все необхідне.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 просив задоволити заяву ОСОБА_3 та пояснив, що його брат ОСОБА_2 у 2012 році проживав разом із ОСОБА_3 до його мобілізації. Брат допомагав бабі фізично та матеріально, оскільки вона є інвалідом 1 групи та потребувала такої допомоги. Брат не зареєстрував своє місце проживання разом із заявником, оскільки втратив паспорт. Щодо себе, то зазначив, що він проживав у іншому місті і тільки в 2024 році зареєстрував своє місце проживання у м. Сміла як ВПО. Відтак, він не міг допомагати бабі. Він успадкував після брата залишки коштів на його рахунку, а також отримав кошти на поховання. Щодо одноразової допомоги, то у ТЦК йому пояснили, що на вказані кошти може претендувати баба як утриманка брата. ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи по зору і без сторонньої допомоги не могла вийти навіть на вулицю. Йому відомо, що брат працював не офіційно на будівництві, отримував кошти, оплачував комунальні послуги в квартирі. Брат також власними силами робив ремонт у квартирі, де проживав разом із бабою. Після мобілізації брат щомісячно передавав кошти на утримання баби у розмірі 4-5 тисяч грн. Якби ОСОБА_3 проживала сама, то вона б не змогла себе самостійно обслуговувати. Наразі він наймає помічника, який допомагає заявнику, а також особисто з дружиною допомагають їй.

У судовому засіданні, яке відбулось 14 лютого 2025 року, представник Міністерства оборони України надав пояснення, аналогічні тим, що викладені письмово. Додатково пояснив, що ОСОБА_3 не зверталась у встановлено законом порядку до відповідних органів із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про причини неявки свого представника суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення факту, які можуть розглядатися судом, наведено у ч.1 ст. 315 ЦПК України. Проте, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що 09 січня 2024 року ОСОБА_2 , 1989 року народження, був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та відповідно до мобілізаційного призначення вважався призначеним курсантом навчального взводу зв`язку 6 навчальної роти 2 навчального батальйону зв`язку., що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №9 від 09 січня 2024 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та сповіщенням № 125 від 29 травня 2024 року, ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Архангельське Покровського району Донецької області.

За життя ОСОБА_2 , починаючи з 2012 року, проживав разом з ОСОБА_3 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою квартального комітету №11 від 10 січня 2025 року та актом від 04 жовтня 2024 року. Крім того, факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за цією адресою підтверджується витягом з територіальної громади від 22.08.2024.

Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 25 серпня 2010 року та довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №247908, ОСОБА_3 є пенсіонером за віком та інвалідом 1 грп. загального захворювання безтерміново. Вона потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Згідно з довідкою відділу обслуговування громадян № 7 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Черкаській області від 01.11.2024, ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності у розмірі: з жовтня 2023 року по лютий 2024 року у розмірі 4141,31 грн, а з березень 2024 року по жовтень 2024 року - 4434,19 грн.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_3 вона знає з дитинства, оскільки проживає з нею в одному будинку. ОСОБА_3 проживала разом з онуком ОСОБА_5 у квартирі, поверхом нижче. ОСОБА_5 проживав разом з бабою після закінчення навчального закладу і до його мобілізації. ОСОБА_5 неодноразово давав їй кошти для передачі бабі (орієнтовно 4-6 тис. грн.), а також перераховував їх на картку її дочки. ОСОБА_5 повністю забезпечував бабу, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом і не могла виходити з квартири без сторонньої допомоги. Він працював неофіційно, купував продукти харчування. Інший онук ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , до баби приїжджав рідко, оскільки проживав у м. Харків.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 є її сусідкою. Вона проживала у квартирі АДРЕСА_2 разом з онуком ОСОБА_5 . Інші особи з ними не проживали. ОСОБА_3 багато років хворіє та є незрячою. ОСОБА_5 доглядав бабу, купував продукти харчування, оплачував комунальні послуги. ОСОБА_3 перебувала на повному утриманні ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_5 був мобілізований до лав ЗСУ, вона підтримувала з ним зв`язок. ОСОБА_5 через неї передавав бабі кошти на прожиття, орієнтовна 1 раз в 1,5-2 тижні у сумах близько 4-6 тисяч грн.. За його кошти вона купувала ОСОБА_3 продукти харчування, ліки та інші необхідні для прожиття речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 був братом її чоловіка. У місто ОСОБА_9 вона переїхала проживати у червні 2023 року. На той час ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи по зору, однак соціальні служби її доглядом не займались, оскільки цей догляд здійснював ОСОБА_5 . Всі роботи по будинку робив ОСОБА_5 , він також матеріально утримував бабу. Їй також відомо, що вже після мобілізації ОСОБА_5 передавав через сусідів кошти на утримання баби.

Ураховуючи наведене та на підставі доказів, досліджених судом в їх сукупності та взаємозв`язку, суд уважає, що заявником доведено, що вона перебувала на повному утриманні ОСОБА_2 з 2012 року по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд відхиляє доводи представника Міністерства оборони України про те, що факт повного утримання заявника ОСОБА_3 не підтверджені належними доказами, оскільки такі доводи спростовуються показаннями свідків, які допитані в судовому засіданні, та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які у своєму взаємозв`язку підтверджують ті обставини, що заявник ОСОБА_3 перебувала на повному утриманні ОСОБА_2 , так як основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника матеріальна допомога та допомога працею з боку ОСОБА_2 .

Вказана допомога була для неї хоч і не єдиним, однак постійним та основним джерелом засобів до існування.

У заяві ОСОБА_3 метою встановлення факту заявник визначила подальшу реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 цього Закону унормовано правила виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Умови та порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців врегульовані Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023 року.

Відповідно до пункту 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, який затверджено Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023, особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення.Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті (ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Пунктом 4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2025 року, у вказаній військовій частині відсутнє особисте розпорядження

ОСОБА_2 наданих заявником документів, зокрема, зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , свідоцтва про смерть ОСОБА_11 серії НОМЕР_5 та свідоцтва про смерть ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 , вбачається, що батьки ОСОБА_2 померли, а саме: батько - ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Інших осіб, які могли б претендувати на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 може потенційно претендувати на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги як утриманець загиблої (померлої) особи.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що заявник перебувала на утриманні свого онука - ОСОБА_2 та встановлення факту має для заявника юридичне значення, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд уважає за можливе заяву задовольнити.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Як уже зазначав суд ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи загального захворювання безтерміново. Відтак, вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи наведене суд вважає, що судові витрати по даній справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 76, 77, 81, 259, 264, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2012 року по день його смерті.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2025 року.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_10, місце знаходження: АДРЕСА_5

заінтересована особа - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання як ВПО: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 02 березня 1999 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області;

заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Суддя І.Я. Биченко