ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2070/25 Справа № 204/409/17 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року у складі судді Самсонової В.В.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №204/409/17, посилаючись на те, що Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська прийняте судове рішення у справі про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбургу Свердловської області від 23 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 20076,90 грн., виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні Другого правобережного відділу Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження №55864127. Станом на 10 жовтня 2024 року розмір боргу становить 20076,90 грн.

01 жовтня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі скасовано рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини квартири задоволено, стягнуто з останнього на її користь 1756095,60 грн., а також судові витрати у розмірі 10510,0 грн. Станом на 10 жовтня 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 1766605,60 грн.

Оскільки заявлені вимоги сторін один до одного складаються зі стягнення грошових коштів, а тому є однорідними, 10 жовтня 2024 року нею було проведено залік взаємних вимог, внаслідок чого сума боргу ОСОБА_2 зменшилася на суму 20076,90 грн., її зобов`язання відповідно припинилося.

З рахуванням викладеного, вважає, що є підстави вважати, що зобов`язання по виконавчому листу від 30 листопада 2017 року у справі №204/409/17 припинилося і в подальшому не підлягає виконанню.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у розумінні положень статті 432 ЦПК України така підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як зарахування, що відноситься до матеріально-правових зобов`язань, повинна бути підтверджена заявою про зарахування зустрічних вимог, яка і подана ОСОБА_1 до цієї заяви, однак лише наявність такої заяви про зарахування не достатньо для припинення зобов`язань за зазначеним виконавчим листом, адже, заявником не надано підтверджень, що ця заява була отримана адресатом та про зміст якої останній обізнаний, щоб свідчило про безспірність доказів припинення зобов`язань шляхом взаємозаліку однорідних вимог.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нову про задоволення вимог заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за змістом положень статей 598, 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін, як це і зробила ОСОБА_1 , провівши взаємозалік однорідних вимог, як зустрічних, з чим зменшила суму боргу ОСОБА_2 перед нею, а її зобов`язання з цим зарахуванням припинились. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що у неї є обов`язок вручати іншій стороні таку заяву, адже нормами діючого законодавства такі дії не передбачені. Скаржник вважає, що факт наявності такої її заяви реалізований, а докази направлення опоненту на дві його адреси наявні у матеріалах справи. Крім того зазначила, що погодження чи заперечення опонента на таку заяву про зарахування не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, як і відмова від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, у справі №204/409/17 клопотання ОСОБА_3 задоволено. Визнано та дозволено примусове виконання на території України ухвали Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області російської федерації від 23 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_3 про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , нотаріуса Перова М. В. про визнання свідоцтва про право на спадкування недійсним, визнання дій нотаріуса незаконними, встановлення факту прийняття спадщини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті ухвалою Ленінського районного суду м. Єкатеринбурга Свердловської області російської федерації від 23 вересня 2016 року судові витрати у розмірі 20076,90 грн. на підставі ухвали суду прийнято видати видано виконавчі листи із зазначенням реквізитів боржника та стягувача.

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишено без змін.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року у справі №206/3502/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про компенсацію вартості 1/2 частини квартири відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №206/3502/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року скасовано та прийнято нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини квартири в розмірі 1756095,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10510,00грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 15765,00 грн

Заявником було направлено ОСОБА_2 заяву про зарахування однорідних зустрічних вимог, відповідно до якої вказано, що на виконанні Другого правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадженні №55066306, 55864127, 57580224, 57923636, заведені у виконавчому провадженні №5762100, в якому стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_3 . Станом на 10 жовтня 2024 року розмір боргу заявника становить 38982,69 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №206/3502/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року скасовано та прийнято нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про компенсацію вартості 1/2 частини квартири задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини квартири в розмірі 1756095,60 грн., а також судові витрати. Рішення набрало законної сили в день проголошення та є обов`язковим до виконання. Оскільки вимоги сторін один до одного складаються зі стягнення грошових коштів, а тому є однорідними. Отже вважає за доцільне здійснити зарахування зустрічних вимог: 1766605,60 - 38982,69 = 1727622,91 грн. Відтак, за результатами заліку вимог залишок боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 складатиме 1727622,91 грн.

Судом встановлено, що до заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 було долучено заяву про проведення зарахування зустрічних вимог, до заяви додано докази її направлення, а саме опис до цінного листа, накладну, фіскальний чек.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що сторони урегулювали застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим).

Згідно трекінгу з сайту Укрпошта 654 вбачається, що заяву не отримано, конверт було повернуто відправнику, у зв`язку із закінченням строку встановленого терміну зберігання.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга статті 432 ЦПК України).

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року в справі № 755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17)).

Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (стаття 601 ЦК України).

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 ЦК України).

До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном; заява про здійснення зарахування. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 761/33621/18 (провадження № 61-5484св20)).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 квітня 2019 року в справі № 918/539/18 вказано, що: «спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року в справі № 826/17678/15 зазначено, що: «15. При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

16. Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі №911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі №755/9929/15-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 квітня 2024 року у справі № 922/3850/23 зазначено, що: «потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, оскільки матеріали справи не містять безспірних доказів припинення зобов`язань шляхом взаємозаліку однорідних вимог, як вважає заявник, оскільки ОСОБА_2 заяву про проведення зарахування зустрічних вимог не отримував, щоб свідчило про врегулювання між сторонами правовідносин застосуванням в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, колегія суддів наголошує, що для визнання факту таким, що відбувся, про зарахування зустрічних однорідних вимог, необхідна заява однієї сторони відносин про зарахування таких зустрічних вимог та необхідна наявність сприйняття такої заяви особою, до якої така заява була адресована, враховуючи, що обов`язкової відповіді така заява не потребує від іншої сторони правовідносин.

Однак, у даній справі, заява ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресована ОСОБА_2 , останнім навіть не була отримана, що не підтверджує його сприйняття такої заяви у будь-який спосіб та з будь-яким результатом.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника таких фактів на спростування зазначеного вище не містять, а доводи про наявність заперечень представника іншої сторони не знайшли свого підтвердження, адже матеріали справи таких заперечень при розгляді заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції не містять.

Наведені вище та інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошена 09 квітня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна