ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2920/25 Справа № 175/5649/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Шабанов А.М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року у складі судді Шабанова А.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2012 року з відповідачем у справі уклала договір підряду з переобладнання салону-магазину непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 . Вона виконала всі роботи, проте відповідач, після виконання робіт розрахунок не здійснив, тому просила суд визнати за нею право власності на зазначену будівлю.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що 22 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу він придбав у ПП «МТЦ-Запоріжжя» нежитлову будівлю - салон-магазин непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 листопада 2011 року. В подальшому здійснив в приміщенні переобладнання, тому просив суд визнати за ним право власності на переобладнане приміщення салону-магазину.

Рішенням Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 12 грудня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самовільно побудоване та переобладнане нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 у зв`язку із невчиненням ОСОБА_1 жодних дій, направлених на виконання умов договору підряду, укладеного 11 лютого 2012 року, тому у ОСОБА_2 відсутній обов`язок з оплати робіт. Разом з тим, ОСОБА_2 самостійно та за власний кошт провів реконструкцію та добудову, на що він мав право як власник.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Дніпровська міська рада, як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду в частині задоволеного позову та ухвали в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді спору по суті суд першої інстанції не залучив до участі в справі Дніпровську міську раду, оскільки саме вона є власником земельної ділянки, про що свідчить наявний в матеріалах справи договір оренди земельної ділянки від 12 січня 2006 року, на якій розташований спірний об`єкт, а оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки Дніпровської міської ради, як власника земельної ділянки. Вказує, що об`єкт нерухомого майна, який є предметом судового рішення є таким, що побудований на земельній ділянці комунальної власності без відповідних дозвільних документів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22 грудня 2011 року, ПП «МТЦ-Запоріжжя» продало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 нежитлову будівлю салон-магазин непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, що знаходиться в користуванні продавця згідно договору оренди землі, посвідченого нотаріально 19 січня 2006 року.

Після перебудови Актом державної приймальної комісії виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29 вересня 2006 року зазначений об`єкт прийнято в експлуатацію (а.с.42-47)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, у яких врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Установлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав, інтересів та (або) обов`язків ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

У свою чергу, засада обов`язковості судових рішень буде нівелюватися, якщо судове рішення могло б переглядатися за ініціативою особи, яка не брала участі у справі та не має безпосереднього правового зв`язку з оскаржуваним судовим рішенням, яке не впливає на її права та обов`язки. У такому випадку процедура апеляційного перегляду та скасування остаточного судового рішення несумісна з принципом визначеності правовідносин та верховенством права.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тобто у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду: від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19-ц (провадження № 61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20)).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом позову у даній справі є не вимоги щодо користування земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді міста Дніпро, а виключно вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомості.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції, яким визнано право власності на вказаний об`єкт нерухомості, оскаржила в апеляційному порядку Дніпровська міська рада, як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що судовим рішенням вирішено питання про її права та інтереси, як власника земельної ділянки.

При цьому, звертаючись з апеляційною скаргою, Дніпровська міська рада зазначала, що є власницею земельної ділянки на якій розташоване вказане нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказана земельна ділянка віднесена до земель комунальної власності. Тобто, на думку Дніпровської міської ради, вона мала б бути залучена до участі у даній справі, а її права та інтереси порушуються рішенням суду першої інстанції.

Проте, в даній справі вирішувалося питання щодо визнання права власності на об`єкт нерухомості, який не стосується безпосередньо прав та обов`язків Дніпровської міської ради, тобто не може впливати на обсяг прав Дніпровської міської ради, оскільки оскільки рішенням суду питання про права та законні інтереси Дніпровської міської ради не вирішувалося.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті шостої Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада ставиться питання про незаконність судового рішення з підстав вирішення питання про її права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду про визнання права власності на об`єкт нерухомості не стосується безпосередньо прав та обов`язків скаржника, права Дніпровської міської ради оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки судом першої інстанції не вирішувалися. В даній справі не висуваються вимоги щодо незаконного користування земельною ділянкою, яка знаходиться в оренді, і суд першої інстанції не приймав рішення про права та інтереси Дніпровської міської ради, остання не є учасником спірних правовідносин, тобто, судом не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів скаржника, не встановлювалися жодні обов`язки щодо нього.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи, підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 362, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошена 16 квітня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна