ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3494/25 Справа № 183/8091/24 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тумакова Антона Сергійовича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та на дружину, до досягнення дитиною трьох років,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віку трьох років, починаючи з дня подання позову до суду.

Позов мотивовано тим, що позивач 02 липня 2022 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час сторони проживають окреме, мають намір розлучитися, їх малолітній син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає, згоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач є військовослужбовцем Збройних сил України за контрактом, а відтак він є матеріально забезпеченим та має змогу надавати допомогу у розмірі 1/2 частки на утримання дитини та дружини, тому просить задовольнити її позов.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 серпня 2024 року та до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання стосовно судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачкою, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у заявленому розмірі підлягають задоволенню. Оскільки дитина, яка не досягла трирічного віку проживає разом з позивачкою, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трьох років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, провадження у справі зупинити, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Тумакова Антона Сергійовича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що сторони по справі являються батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом перевірки фактичного проживання (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачкою, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у заявленому розмірі підлягають задоволенню. Оскільки дитина, яка не досягла трирічного віку проживає разом з позивачкою, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів погоджується, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як визначено частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не зупинив провадження у справі, оскільки відповідач є військовослужбовцем, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є чутливою категорією справи. Справи цієї категорії спрямовані насамперед на захист найвищих інтересів дитини, яка в силу малолітнього віку не здатна самостійно подбати про своє забезпечення та повністю залежить від батьків, на яких закон покладає обов`язок дбати про матеріальне забезпечення дитини до досягнення останньою принаймні повноліття.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до безпідставного позбавлення дитини на значний час матеріальної допомоги від батька, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що останній добровільно надає матеріальну допомогу, розмір якої дозволяє забезпечити гармонійний розвиток сина. Крім того, не останнє місце займає затягування строків розгляду справи й перебування учасників справи в стані невизначеності, що може призвести до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Отже суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження дійшов обґрунтованого висновку, відповідач має можливість надавати письмові пояснення, докази по справі та клопотання, що свідчить про можливість відповідача захисти свої інтереси під час розгляду справи та не призведе до звуження прав на судовий захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував, що на його утриманні є непрацездатна мати, а також що під час проходження військової служби трапляються контузії та травми, які потребують додаткових коштів на лікування, колегія суддів не може прийняти до уваги оскільки вказані факти не впливають на обов`язок позивача утримувати дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тумакова Антона Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова