Провадження №2/523/1732/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так 13 квітня 2016 року, між Позивачем та Відповідачкою відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб (актовий запис №421). Після укладення шлюбу, Відповідачка змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Під час перебування в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданим Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (актовий запис № 11747 від 20.12.2016). Відповідачка в свідоцтві про народження записана під прізвищем « ОСОБА_3 », на рисці відомостей про мати.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 22.04.2020 р. у справі № 947/6450/20, шлюб між сторонами було розірвано. Судовим рішенням встановлено, що Сторони не мешкають разом з лютого 2020 року.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати спільно із матір`ю, мешкали за різними адресами, винаймаючи житло в оренду. Рішення про подальше проживання дитини з матір`ю було прийнято Сторонами за усною домовленістю, і дійсність такої домовленості підтверджується відсутністю жодних звернень до відповідних органів або суду з приводу визначення місця проживання дитини з боку будь-кого з батьків. Місце проживання дитини не реєструвалось за жодною адресою.

Таким чином, з лютого 2020 року Сторони проживають окремо, а дитина проживала спільно із матір`ю.

Позивач, мешкаючи окремо від дитини, надавав кошти на утримання дитини, та спільно із Відповідачкою розділяв додаткові витрати на дитину. Регулярно та систематично приймав участь у вихованні дитини, у формі особистих зустрічей з дитиною та проведення з нею дозвілля за своїм місцем мешкання. Крім того, з дитиною проводили час батьки Позивача - баба та дід дитини.

Починаючи з початку 2021 року дитина все частіше залишалася за місцем мешкання Позивача на ніч, а потім на кілька днів поспіль. Згодом, дитина проводила за місцем мешкання Позивача час на протязі тижня та більше. В той же час, всі рідше дитина бувала у Відповідачки. За місцем мешкання Позивача знаходилась основна частина іграшок дитини та всі інші необхідні речі. З того часу, утриманням дитини займається виключно Позивач та його батьки, які купують дитині іграшки, харчування, одяг та інше. В супроводі Позивача та його матері дитина відвідує медичні заклади (Дитяча міська поліклініка № 6 Одеської міської ради), та чергові огляди у стоматолога.

Після фактичного переїзду дитини до Позивача на постійне проживання, Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, припинила проводити час спільно з дитиною, та в будь-якій формі утримувати та виховувати дитину.

На початку 2024 року, Позивачу стало відомо що Відповідачка покинула територію України, та стала проживати в іншій країні. Наміру повертатися в Україну, Відповідачка (з її слів, оскільки Позивач спілкується з нею в мережі Instagram) немає, та подальше спілкування з Позивачем та дитиною підтримувати не збирається. Враховуючи поведінку Відповідачки, бажаючи привести адміністративне становище дитини до ладу, Позивач звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг ОМР із заявою про реєстрацію місця проживання дитини до батька, однак, у зв`язку із відсутністю згоди матері на реєстрацію місця проживання, Позивач отримав відмову в такій реєстрації.

Таким чином, дитина залишається не зареєстрованою за жодною адресою, що може ускладнити в подальшому оформлення дитини до навчальних закладів, медичних установ, отримання інших соціальних пільг та інше (письмова відмова ДНАТТ ОМР додається).

На даний час, дитина є учнем 2-Г класу Одеського ліцею № 72 Одеської міської ради, де характеризується позитивно. Дитину на навчання приводить Позивач або баба дитини. За час навчання в школі, Відповідачка успіхами дитини не цікавилась та навчальний заклад не відвідувала.

Крім того, в інтересах дитини укладена медична декларація з лікарем Дитячої міської поліклініки № 6 Одеської міської ради, куди дитину супроводжує батько.

Поряд з цим, на протязі останніх трьох років, дитина відвідує стоматолога - ОСОБА_5 , виключно в супроводі баби дитини та Позивача.

Позивач добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Те що дитина фактично проживає спільно з Позивачем підтверджується довідкою № 3 від 24.10.2024 р., виданою ЖБК «Іллічівський -18».

Позивач за місцем проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. батьки Позивача, з якими дитина постійно мешкає та проводить весь свій час, за виключенням часу коли вона перебуває на заняттях.

Таким чином, з тексту заяви та доданих доказів вбачається, що дитина перебуває на утриманні та вихованні Позивача та баби дитини, а Відповідачка не приймає участі в житті дитини, і ознак які б свідчили про зміну вектору поведінки Відповідачки - не вбачається.

На підставі викладеного, позивач просить:

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьківських прав стосовно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про народження N 11747 від 20.12.2016, зареєстрований Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Позиція відповідача.

Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнала у повному обсязі та справу просила розглянути у її відсутність.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В процесі розгляду справи представник позивача - адвокат Забунов І.С. просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнала у повному обсязі та справу просила розглянути у її відсутність.

Представники Київської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання надіслали висновок у справі, відповідно до якого вважали доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки, а також просили справу розглянути у їх відсутність.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 13 квітня 2016 року, між Позивачем та Відповідачкою відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб (актовий запис №421). Після укладення шлюбу, Відповідачка змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Під час перебування в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданим Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (актовий запис № 11747 від 20.12.2016). Відповідачка в свідоцтві про народження записана під прізвищем « ОСОБА_3 », на рисці відомостей про мати.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 22.04.2020 р. у справі № 947/6450/20, шлюб між сторонами було розірвано. Судовим рішенням встановлено, що Сторони не мешкають разом з лютого 2020 року.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати спільно із матір`ю, мешкали за різними адресами, винаймаючи житло в оренду. Рішення про подальше проживання дитини з матір`ю було прийнято Сторонами за усною домовленістю, і дійсність такої домовленості підтверджується відсутністю жодних звернень до відповідних органів або суду з приводу визначення місця проживання дитини з боку будь-кого з батьків. Місце проживання дитини не реєструвалось за жодною адресою.

Починаючи з початку 2021 року дитина все частіше залишалася за місцем мешкання Позивача на ніч, а потім на кілька днів поспіль. Згодом, дитина проводила за місцем мешкання Позивача час на протязі тижня та більше. В той же час, всі рідше дитина бувала у Відповідачки. За місцем мешкання Позивача знаходилась основна частина іграшок дитини та всі інші необхідні речі. З того часу, утриманням дитини займається виключно Позивач та його батьки, які купують дитині іграшки, харчування, одяг та інше. В супроводі Позивача та його матері дитина відвідує медичні заклади (Дитяча міська поліклініка № 6 Одеської міської ради), та чергові огляди у стоматолога.

Після фактичного переїзду дитини до Позивача на постійне проживання, Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, припинила проводити час спільно з дитиною, та в будь-якій формі утримувати та виховувати дитину.

На початку 2024 року, Позивачу стало відомо що Відповідачка покинула територію України, та стала проживати в іншій країні. Наміру повертатися в Україну, Відповідачка (з її слів, оскільки Позивач спілкується з нею в мережі Instagram) немає, та подальше спілкування з Позивачем та дитиною підтримувати не збирається.

Факт виїзду відповідачки підтверджується листом Адміністрації ДПС України від 11.12.2024р., відповідно до якого ОСОБА_2 виїхала 01.03.2024.

Враховуючи поведінку Відповідачки, бажаючи привести адміністративне становище дитини до ладу, Позивач звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг ОМР із заявою про реєстрацію місця проживання дитини до батька, однак, у зв`язку із відсутністю згоди матері на реєстрацію місця проживання, Позивач отримав відмову в такій реєстрації.

На даний час, дитина є учнем 2-Г класу Одеського ліцею № 72 Одеської міської ради, де характеризується позитивно. Дитину на навчання приводить Позивач або баба дитини. За час навчання в школі, Відповідачка успіхами дитини не цікавилась та навчальний заклад не відвідувала.

Крім того, в інтересах дитини укладена медична декларація з лікарем Дитячої міської поліклініки № 6 Одеської міської ради, куди дитину супроводжує батько.

Поряд з цим, на протязі останніх трьох років, дитина відвідує стоматолога - ОСОБА_5 , виключно в супроводі баби дитини та Позивача.

У висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської Ради № Г-33 від 28.02.2025р. встановлено , що відповідно до інформації, наданої "Одеським ліцеєм № 72 Одеської міської ради від 31 січня 2025 року № 02-08/90, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в даному учбовому закладі з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, уважний учень. Регулярно відвідує дистанційні уроки. Старанно та вчасно виконує домашні завдання. Хлопчик завжди уважний на уроках і бере активну участь у виконанні завдань. Гарно запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє логічне та творче мислення. Має здібності до вивчення математики, виконує всі завдання в межах вивченого матеріалу. На уроках завжди уважний, активний. Батько - гр. ОСОБА_1 , приділяє увагу вихованню дитини. Бабуся - гр. ОСОБА_7 , постійно цікавиться успіхами дитини, відвідує ліцей за потреби. Мати дитини - гр. ОСОБА_2 , за період навчання дитини у закладі успіхами дитини не цікавилась, з класним керівником на зв`язок не виходила та ліцей не відвідувала. Батьківські збори не відвідують.

У присутності батька дитини гр. ОСОБА_1 , уповноваженими особами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради 27 січня 2025 року проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 , який повідомив про наступне. Останній раз мати бачив 2-3 роки тому, куди поїхала мати дитина не знає. Повідомив, що мати йому не телефонує, не приїжджає, з днем народження та іншими святами не вітає. Зі слів дитини він проживає разом з батьком, їм допомагає бабуся, приходить до них у гості, щоб допомогти приготувати їжу та допомогти з уроками. Також ОСОБА_9 розповів, що з днем народження його привітали лише батько та бабуся. На підставі викладеного, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,» вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже вищевказані факти у сукупності підтверджують факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Правові підстави уваленого рішення.

Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідачки підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 55, 56, ЦК України, ст.ст. 150, 155, 164-166, 171 СК України, ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської Ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) батьківських прав стосовно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2025р.