ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/1349/24

Головуючий у першій інстанції Ріхтер В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/471/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Ріхтера В.В. від 17 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Борзна, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, в якому просила стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , щомісячно, у твердій грошовій сумі - 4 000 грн., починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що дочка сторін спору - ОСОБА_3 навчається у Державному торговельно-економічному університеті, на 2 курсі денної форми навчання факультету фінансів та обліку, термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавр - червень 2027 року. Позивач зазначала, що щорічно вона несе витрати, пов`язані із навчанням дочки, а саме 34 500 грн., оскільки дочка навчається на платній основі. Дистанційне навчання потребує наявності належних електронних пристроїв. Позивач стверджує, що вона забезпечує дочку продуктами харчування, засобами гігієни, що є обов`язковими базовими потребами людини. За доводами позивача, оскільки у дочки сторін спору - ОСОБА_3 , є певні проблеми зі здоров`ям, позивач вимушена купувати препарати за призначенням лікаря. Позивач вказувала, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та одержує щомісячно регулярний, але мінливий заробіток, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, на період її навчання.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі 4 000 грн., щомісячно, починаючи з 23.10.2024 року, і до закінчення навчання - 30.06.2027 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць, звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що апеляційна скарга подана апелянтом у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення. Апелянт ОСОБА_2 зазначає, що у порушення статті 177 ЦПК України, позивач не надсилала відповідачу копії матеріалів справи, що порушує принцип рівності сторін у судовому процесі, і матеріали справи відповідач фактично отримав лише 31.10.2024 року, після відправлення їх судом 28.10.2024 року, що поставило відповідача у нерівне становище, та суттєво обмежило можливість підготувати належний захист, відзив чи залучення адвоката. За доводами апелянта ОСОБА_2 , залишивши без уваги поданий ним через систему Електронний суд 12.11.2024 року відзив, із посиланням на п.2 ч.5 статті 178 ЦПК України, суд першої інстанції порушив принцип справедливості та змагальності, передбачений статтею 12 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що відсутність нотаріальної довіреності від повнолітньої дочки ставить під сумнів правомірність дій матері дитини, як позивача. Апелянт стверджує, що у справі відсутній документ, який підтверджує згоду повнолітньої дочки на подання позову її матір`ю, та розпорядження грошовими коштами. Апелянт ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції визначив розмір аліментів у 4 000 грн., не врахувавши доказів матеріального стану відповідача, наприклад, реального доходу, як ФОП, інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, зокрема, наявності у відповідача зобов`язань перед ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 . За доводами апелянта, суд першої інстанції мав би переглянути розмір аліментів, із врахуванням реальних фінансових можливостей ОСОБА_2 . Апелянт зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги оплатою за навчання дитини, але суд мав би врахувати особисту ініціативу ОСОБА_1 , як одноосібно прийняте рішення сплачувати за навчання ОСОБА_3 , яка є дочкою учасника бойових дій, і має право на безоплатне навчання, проживання у гуртожитку та харчування, забезпечення підручниками та соціальною стипендією, безоплатний проїзд у транспорті, тощо, гарантоване Державою, і цілком доступне у вказаному навчальному закладі. Апелянт стверджує, що до заяви позивач не додавала інформацію про отримання нею компенсації вартості навчання дитини, що цілком припустимо, як частково, так і повністю; чи поверталася позивачу податкова знижка на навчання, чи мала дитина статус ВПО для оформлення покриття вартості навчання через органи соціального забезпечення. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не зверталася до Управління соціального захисту населення для оформлення посвідчення дитини учасника бойових дій, щоб дочка користувалася всіма доступними пільгами. За доводами апеляційної скарги, відбулось порушення його прав на участь у судовому процесі, щодо розгляду справи із викликом сторін, оскільки розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін позбавив його можливості подати додаткові докази та захистити свої права. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідно до статті 279 ЦПК України, суд першої інстанції мав право ухвалити рішення без виклику сторін лише за наявності достатніх доказів та відсутності заперечень сторони відповідача. Апелянт зазначає, що він не мав змоги вплинути на склад доказової бази, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи та підготовлений, і очікував виклику до суду, до ухвалення рішення. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач мав намір припинити підприємницьку діяльність, у зв`язку із її нерентабельністю та відсутністю доходу, проте, через хакерську атаку на сервер Міністерства юстиції України, державний реєстр наразі не функціонує, і відсутня можливість подати заяву про припинення підприємницької діяльності. За доводами апелянта, він фактично не має доходу, оскільки витрати перекривають валові надходження, і дана обставина є суттєвою для оцінки платоспроможності відповідача та визначення розміру аліментів. За доводами апелянта, суд першої інстанції не врахував об`єктивних причин, які впливають на фінансовий стан відповідача, і не витребував додаткових доказів щодо його доходів, що порушує принципи справедливості та рівності сторін у судовому процесі. Апелянт вказує, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 17.12.2024 року встановлено стягнення грошових виплат, які належать повнолітній та дієздатній ОСОБА_3 , на користь повнолітньої та дієздатної ОСОБА_1 , проте, згідно статті 32 ЦК України, дієздатність ОСОБА_3 передбачає право повнолітньої особи (з 18 років), що має повну цивільну дієздатність, самостійно розпоряджається своїм майном і коштами; батьки не можуть розпоряджатися коштами повнолітньої дитини без її згоди; представництво здійснюється лише за згодою або дорученням особи, яка доручає, або на підставі закону чи судового рішення; без довіреності чи законної підстави заборонено розпоряджатися коштами іншої особи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не досліджував фінансовий стан позивача ОСОБА_1 та її фінансову участь в утриманні повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року.

22.01.2025 року на адресу Чернігівського апеляційного суду від апелянта ОСОБА_2 надійшло клопотання про заслуховування думки дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.168-171).

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із ухвали Чернігівського апеляційного суду від 17.02.2025 року (а.с.214-216), зважаючи на те, що приписами статті 171 Сімейного кодексу України регламентовано врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, проте, дочка апелянта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою, і повнолітньою дитиною вважається у контексті стягнення аліментів на її утримання на період навчання, а відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України розгляд даної справи проводиться судом без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційний суд, приймаючи до уваги п.1 ч.1 статті 365 ЦПК України, дійшов висновку, що зазначене вище клопотання апелянта ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, шляхом залучення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у справі, в якості третьої особи.

При цьому, ОСОБА_3 апеляційним судом було направлено копію позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі; копію оскаржуваного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року, та було запропоновано надати апеляційному суду письмові пояснення з приводу вимог заявленого ОСОБА_1 позову та оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року.

Вказані вище документи були отримані ОСОБА_3 (а.с.224), проте, третя особа ОСОБА_3 не скористалася своїм правом щодо надання суду письмових пояснень з приводу вимог заявленого ОСОБА_1 позову та оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, і відповідні письмові пояснення з даного приводу до апеляційного суду нею подані не були.

Крім того, від апелянта ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшли наступні клопотання:

- 13.01.2025 року надійшло клопотання апелянта ОСОБА_2 від 12.01.2025 року про витребування документів, що підтверджують повноваження адвоката (а.с.136-137), в якому апелянт ОСОБА_2 зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви ОСОБА_1 додано заяву про інформування про всі процесуальні дії та направлення матеріалів справи на електронну адресу адвоката Лук`яненко Р.В.; у цій заяві вказано особисту електронну пошту адвоката та номер телефону, документ підписано позивачем особисто. Апелянт ОСОБА_2 вказує, що до матеріалів справи не було приєднано жодного документа, який би підтверджував повноваження адвоката Лук`яненко Р.В. щодо представництва інтересів ОСОБА_1 . У зв`язку із даними обставинами, апелянт ОСОБА_2 просить: витребувати у ОСОБА_1 пояснення щодо правомірності дій адвоката, підтвердити реквізити адвоката, та надання повноважень на її представництво у справі; витребувати у адвоката Лук`яненко Р.В. документи, які підтверджують її повноваження на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , а саме, договір про надання правничої допомоги, довіреність, якщо така є, інші документи, передбачені законодавством; у разі підтвердження фактів неправомірних дій адвоката Лук`яненко Р.В., направити відповідний запит до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (КДКА) для перевірки її дій; проінформувати відповідні органи, що контролюють адвокатську діяльність, для належної перевірки дотримання законодавства.

- 27.01.2025 року надійшло клопотання апелянта ОСОБА_2 про призначення експертизи (а.с.184-186), в якому ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку з тим, що у справі про стягнення аліментів та розгляду взаємин між учасниками процесу є питання, пов`язані зі станом психологічного здоров`я ОСОБА_3 , він просить суд призначити психологічну експертизу із залученням незалежного експерта-психотерапевта. Метою проведення даної психологічної експертизи апелянт зазначає оцінку емоційного стану ОСОБА_3 ; визначення можливого впливу на неї з боку матері ОСОБА_1 ; аналіз наявності ознак психологічного тиску чи інших негативних впливів на дитину.

- 26.02.2025 року надійшло клопотання апелянта ОСОБА_2 про доручення доказів (а.с.236-238), в якому ОСОБА_2 просить витребувати у позивача ОСОБА_1 або у ОСОБА_3 реквізити особового банківського рахунку для перерахування аліментів у сумі 4 000 грн. відповідно до рішення суду; у разі відмови позивача або її представника надати реквізити - визнати це умисним перешкоджанням виконанню рішення суду та прав батька на виконання своїх зобов`язань перед дочкою.

З приводу заявлених та вказаних вище клопотань апелянта ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Клопотання апелянта ОСОБА_2 про витребування документів, які підтверджують повноваження адвоката Лук`яненко Р.В., на думку апеляційного суду, не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами даної цивільної справи не підтверджено, що вказаний адвокат представляє інтереси позивача у даній справі. Посилання апелянта ОСОБА_2 на ті обставини, що у заяві ОСОБА_1 на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС - повідомлення (а.с.24), вказано особисту електронну пошту зазначеного адвоката та номер телефону, не є належними та достатніми доказами того, що даний адвокат представляє інтереси позивача у даній цивільній справі.

Клопотання апелянта ОСОБА_2 про призначення у даній цивільній справі психологічної експертизи для оцінки емоційного стану третьої особи ОСОБА_3 , на думку апеляційного суду, не підлягає задоволенню, оскільки третя особа у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою, відповідної письмової згоди на проведення вказаної психологічної експертизи третя особа у справі - ОСОБА_3 не надавала, і проведення даної експертизи, без її відповідної письмової згоди, у контексті приписів статті 28 Конституції України, є неможливим. З даного приводу також необхідно зазначити, що предметом спору у даній цивільній справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а не визначення емоційного стану ОСОБА_3 .

Клопотання апелянта ОСОБА_2 , в якому він просить витребувати у позивача ОСОБА_1 або у ОСОБА_3 реквізити особового банківського рахунку, для перерахування аліментів у сумі 4 000 грн., відповідно до рішення суду, а у разі відмови позивача або її представника надати реквізити - визнати це умисним перешкоджанням виконанню рішення суду та прав батька на виконання своїх зобов`язань перед дочкою, на думку апеляційного суду, не підлягає задоволенню, оскільки предметом апеляційного перегляду у даній цивільній справі є апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, а не питання, пов`язані із виконанням вказаного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, учасники даної справи обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 11.02.2006 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції за актовим записом №08, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Сторони даного спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №63 (а.с.6).

27.01.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було розірвано, що про відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції в Чернігівській області зроблено актовий запис №07, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 (а.с.5).

Згідно довідок ДТЕУ (а.с.7, 68), ОСОБА_3 навчається у Державному торговельно-економічному університеті на 2 курсі денної форми навчання факультету фінансів та обліку. Термін навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавр - з 02.09.2024 року по 30.06.2027 року.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, оцінюючи у сукупності наявні у матеріалах даної справи докази, визнав доведеним, що на утриманні позивача ОСОБА_1 перебуває їх спільна із відповідачем дочка ОСОБА_3 , яка досягла повноліття, але не досягла віку 23 років, і яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням, є зареєстрованою разом із матір`ю. Судом першої інстанції при вирішенні даного позову також прийнято до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини, та зазначено, що утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обов`язком батьків, але відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, оскільки є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки під час її навчання. При цьому, судом першої інстанції вказано, що Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини, в разі втрати роботи чи перебування у статусі безробітного. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення аліментів із відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обґрунтованими, і аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі - 4 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви, і до закінчення ОСОБА_3 навчання - 30.06.2027 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, за умов продовження навчання. Судом першої інстанції при цьому зазначено, що даний розмір аліментів є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої дочки, виходячи із засад розумності та справедливості.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушенням судом першої інстанції в ході розгляду даної справи норм процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 статті 3 Закону України Про освіту).

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 199 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регулює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до приписів ч.1 статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 вказує, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 17.12.2024 року встановлено стягнення грошових виплат, які належать повнолітній та дієздатній ОСОБА_3 , на користь повнолітньої та дієздатної ОСОБА_1 , проте, згідно статті 32 ЦК України, дієздатність ОСОБА_3 передбачає право повнолітньої особи (з 18 років), що має повну цивільну дієздатність, самостійно розпоряджається своїм майном і коштами; батьки не можуть розпоряджатися коштами повнолітньої дитини без її згоди; представництво здійснюється лише за згодою або дорученням особи, яка доручає, або на підставі закону чи судового рішення; без довіреності чи законної підстави заборонено розпоряджатися коштами іншої особи.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки відповідно до приписів ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, подання позову не самою повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання, а її матір`ю є правомірним, оскільки це узгоджується із приписами ч.3 статті 199 Сімейного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції визначив розмір аліментів у 4 000 грн., не врахувавши доказів матеріального стану відповідача, наприклад, реального доходу, як ФОП, інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, зокрема, наявності у відповідача зобов`язань перед ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 . За доводами апелянта, суд першої інстанції мав би переглянути розмір аліментів, із врахуванням реальних фінансових можливостей ОСОБА_2 . Апелянт зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги оплатою за навчання дитини, але суд мав би врахувати особисту ініціативу ОСОБА_1 , як одноосібно прийняте рішення сплачувати за навчання ОСОБА_3 , яка є дочкою учасника бойових дій, і має право на безоплатне навчання, проживання у гуртожитку та харчування, забезпечення підручниками та соціальною стипендією, безоплатний проїзд у транспорті, тощо, гарантоване Державою, і цілком доступне у вказаному навчальному закладі. Апелянт стверджує, що до заяви позивач не додавала інформацію про отримання нею компенсації вартості навчання дитини, що цілком припустимо, як частково, так і повністю; чи поверталася позивачу податкова знижка на навчання, чи мала дитина статус ВПО для оформлення покриття вартості навчання через органи соціального забезпечення. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 не зверталася до Управління соціального захисту населення для оформлення посвідчення дитини учасника бойових дій, щоб дочка користувалася всіма доступними пільгами.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 200 Сімейного кодексу України, яка регламентує розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч.1 статті 182 Сімейного кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, оцінюючи у сукупності наявні у матеріалах даної справи докази, визнав доведеним, що на утриманні позивача ОСОБА_1 перебуває їх спільна із відповідачем дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття, але не досягла віку 23 років, і яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням, є зареєстрованою разом із матір`ю. Судом першої інстанції при вирішенні даного позову також прийнято до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини, та зазначено, що утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обов`язком батьків, але відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, оскільки є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки під час її навчання. При цьому, судом першої інстанції вказано, що Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини, в разі втрати роботи чи перебування у статусі безробітного. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги заявленого позову про стягнення аліментів із відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, є обґрунтованими, і аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі - 4 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви, і до закінчення ОСОБА_3 навчання - 30.06.2027 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, за умов продовження навчання. Судом першої інстанції при цьому зазначено, що даний розмір аліментів є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої дочки, виходячи із засад розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті матеріального стану ОСОБА_2 , а також наявності у відповідача зобов`язань перед ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , не підтверджуються матеріалами даної справи. Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 17.12.2024 року, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки під час навчання, суд вважає, що аліменти можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі - 4 000 грн. При цьому, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, на спростування вказаного вище висновку суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що розмір аліментів - 4 000 грн. щомісяця, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, узгоджується із засадами виваженості, співмірності, та відповідає вказаним вище нормам Закону, які регулюють спірні правовідносини, а також є справедливим балансом між законними правами та інтересами сторін даного спору та їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. При цьому, відповідачем не надано суду відповідних доказів, на спростування вищезазначеного висновку суду першої інстанції, а згідно приписів ч.6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В доводах апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 зазначає, що у порушення статті 177 ЦПК України, позивач не надсилала відповідачу копії матеріалів справи, що порушує принцип рівності сторін у судовому процесі, і матеріали справи відповідач фактично отримав лише 31.10.2024 року, після відправлення їх судом 28.10.2024 року, що поставило відповідача у нерівне становище, та суттєво обмежило можливість підготувати належний захист, відзив чи залучення адвоката.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки відповідно до положень ч.1 статті 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Виходячи із приписів даної норми Закону, лише у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи (а.с.1-2), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, та додані до нього документи (а.с.3-23), не подавався позивачем в електронній формі через електронний кабінет. При цьому, відповідно до ч.2 статті 190 ЦПК України, одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Згідно матеріалів даної цивільної справи (а.с.29), 25.10.2024 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, та відкриття спрощеного позовного провадження у цивільній справі №730/1349/24. Копія даної ухвали суду від 25.10.2024 року, копія позову ОСОБА_1 , із додатками, судом першої інстанції 28.10.2024 року були направлені на адресу відповідача ОСОБА_2 , та отримані ним 30.10.2024 року, як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31).

За доводами апелянта ОСОБА_2 , залишивши без уваги поданий ним через систему Електронний суд 12.11.2024 року відзив, із посиланням на п.2 ч.5 статті 178 ЦПК України, суд першої інстанції порушив принцип справедливості та змагальності, передбачений статтею 12 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що відбулось порушення прав відповідача на участь у судовому процесі, щодо розгляду справи із викликом сторін, оскільки розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін позбавив його можливості подати додаткові докази та захистити свої права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідно до статті 279 ЦПК України, суд першої інстанції мав право ухвалити рішення без виклику сторін лише за наявності достатніх доказів та відсутності заперечень сторони відповідача.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи (а.с.29), 25.10.2024 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, та відкриття спрощеного позовного провадження у цивільній справі №730/1349/24. У вказаній ухвалі суду першої інстанції від 25.10.2025 року зазначено: … З огляду на положення ст. ст. 274, 279 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. … Прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі та відкрити спрощене позовне провадження у цивільній справі. Здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, у рішенні Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року вказано наступне: …Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Виходячи із приписів ч.1, ч.2, ч.3 статті 376 ЦПК України, яка регламентує підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вищевказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не досліджував фінансовий стан позивача ОСОБА_1 та її фінансову участь в утриманні повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, оскільки, як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, при вирішенні даного спору по суті судом прийнято до уваги та застосовано приписи ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, яка регламентує обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі фактичних, документально підтверджених з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За наведених обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17.12.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 21.04.2025 року.

Головуючий: Судді: