Справа № 761/1859/25
Провадження № 4-с/761/71/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Клюс В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду у м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне Акціонерне Товариство " Комерційний банк " Надра " в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність відділу та зобов?язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ПАТ ?КБ ?Надра?, в якій просив суд:

-визнати неправомірною бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не скасування заходів примусового виконання та не зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1;

-зобов?язати Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії у виконавчому провадженні НОМЕР_1, щодо скасування заходів примусового виконання та зняття (скасування) арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 18 лютого 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ ?Надра? боргу у розмірі 558 242, 50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 18 лютого 2014 року було накладено арешт на майно заявника.

Постановою від 20 жовтня 2015 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України ?Про виконавче провадження?.

Однак, як зазначає заявник, із реєстру речових прав вбачається, що на належне йому майно накладено арешт, який не скасований на даний час.

Станом на момент звернення до суду зі скаргою, на примусовому виконанні не перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Накладення арешту на майно обмежує права заявника при набутті ним права власності на будь-яке майно.

З метою зняття арешту з майна, заявник зверталась до Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Однак, листом виконавчої служби від 30 грудня 2024 року йому було відмовлено в знятті арешту, у зв?язку з відсутністю правових підстав.

Заявник не погоджується із відмовою, оскільки вона суперечить діючому законодавству, а тому, змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Заявник та його представник в судове засідання не з?явилися; представник заявника подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з?явився; надіслав через систему Електронний суд письмові заперечення на скаргу, та просив суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, зазначивши, що правові підстави для скасування арешту відсутні.

Представник ПАТ КБ ?Надра? в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду скарги повідомлений у встановленому законом порядку; свого представника для прийняття участі у розгляді скарги не направив.

Оскільки, неявка стягувача, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. А тому суд, відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, продовжив розгляд скарги у відсутність сторін, належним чином повідомлених.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосі

б, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що у Відділі державної виконавчої служби Братського районного управління юстиції Миколаївської області перебувало виконавче провадження НОМЕР_1, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-8127, виданого 16 травня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ ?Надра? боргу у розмірі 558 242, 50 грн.

Постановою державного виконавця від 18 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 по виконанню вищезазначеного виконавчого листа.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 11 квітня 2014 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

09 жовтня 2014 року виконавче провадження закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України ?Про виконавче провадження? - у зв?язку з відсутністю майна боржника.

Згідно Наказу МЮУ від 10 березня 2023 року №930/5 ?Про відділи державної виконавчої служби у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), Братський, Доманівський та Южноукраїнський відділи державної виконавчої служби у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) реорганізовано, шляхом злиття та утворення Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На звернення заявника, листом №28(Ж)-ВИХ/1 від 30 грудня 2024 року Другим відділом Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовлено у скасуванні арешту.

Стаття 57 Закону України ?Про виконавче провадження? (в редакції на 11.04.2014 року) визначала, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пункт 2 частини 1 статті 47 Закону України ?Про виконавче провадження? (в редакції на 09 жовтня 2014 року) передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В той же час частина 1 статті 50 Закону України ?Про виконавче провадження? визначала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов?язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв?язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки, виконавче провадження було завершене саме у зв?язку з відсутністю майна у боржника, тому державний виконавець не мав права скасовувати арешт з майна боржника, а тому, вимоги скарги в частині визнання бездіяльності Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна боржника Шевченка А.А. при поверненні виконавчого документа стягувачеві у ВП НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, оскільки, державний виконавець діяв з дотриманням положень Закону України ?Про виконавче провадження?.

Частина 4 статті 59 Закону України ?Про виконавче провадження? передбачає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України ?Про виконавче провадження?).

Як вбачається, заявник звернувся до суду із вимогою про зобов?язання Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

Однак, представник заявника не надав суду доказів, що настала одна з обставин, які передбачені ч.4 ст.59 Закону України ?Про виконавче провадження?, з яким закон пов?язує можливість скасування арешту з майна та державна виконавча служба в порушення вимог Закону України ?Про виконавче провадження? відмовила в скасуванні арешту з майна заявника.

Закон України ?Про виконавче провадження? не надає право державному виконавцю скасувати арешт майна на тій підставі, що на примусовому виконанні не перебуває вищезазначений виконавчий лист.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що судом не встановлено порушення державною виконавчою службою вимог Закону України ?Про виконавче провадження?, суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України ?Про виконавче провадження?, ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Другий відділ Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне Акціонерне Товариство " Комерційний банк " Надра " в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на бездіяльність відділу та зобов?язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: