Справа № 553/980/23
Провадження № 4-с/553/6/2025
У Х В А Л А

Іменем України

21.04.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Микуці К.В.,

представниці скаржниці Федорович Є.І.,

скаржниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Полтави скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Федорович Євгенія Іванівна звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, щодо невжиття заходів для отримання інформації від банківської установи АТ «Полтава-Банк» та невинесення постанови про зняття арешту з коштів боржника, які є аліментами на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк»;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, що пов`язані із зверненням стягнення на кошти, які є аліментами на дитину та на які згідно з п.10 ч.1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни від 12.08.24 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку

№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ,відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк»;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни від 19.11.24 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку

№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ,відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк».

Вимоги скарги мотивовані тим, що в провадженні головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни перебуває виконавче провадження №75775596, відкрите 12.08.2024 на підставі виконавчого листа № 553/980/23, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 132 000 грн. боргу за договором позики та 7320,00 грн. судових витрат.

В рамках виконавчого провадження №75775596 державним виконавцем Канюкою Ю.М. 12.08.2024 та 19.11.2024 винесені постанови про арешт коштів боржника.

18.11.2024 ОСОБА_1 відкрила картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві «Полтава-банк» для зарахування та отримання аліментів на дитину, стягнутих на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Полтави від 21.02.2018 у справі № 553/2899/17, який перебував

на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві (ВП № 56288385). Тобто, за твердженням скаржниці, вказаний картковий рахунок є рахунком зі спеціальним режимом, на який надходять виключно аліменти на дитину ОСОБА_3 , що стягуються у рамках виконавчого провадження № 56288385. 19.11.2024 на вказаний картковий рахунок були зараховані аліменти на дитину в сумі 10087,42 грн., які потрапили під арешт, накладений у ВП № 75775596. Дізнавшись про арешт коштів, ОСОБА_1 в усній формі звернулась до державного виконавця Канюки Ю.М. про зняття арешту та повідомила державного виконавця, що вказаний картковий рахунок відкритий нею спеціально для виплати та зарахування аліментів на дитину та надала виконавцю роздруківку банківської квитанції від 19.11.2024. Але державний виконавець

Канюка Ю.М. не вжила заходів щодо отримання інформації від банківської установи про кошти, які надходять на вказаний банківський рахунок та не винесла постанову про зняття арешту з коштів, які є аліментами на дитину. 25.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Канюки Ю.М., в якій просила зняти арешт з коштів, які є аліментами та надходять на картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві «Полтава-банк» та повернути на картковий рахунок кошти в сумі 10087,42 грн., які є аліментами на дитину та є власністю дитини. З листа-відповіді в.о. начальника Подільського ВДВС у м. Полтаві Східного МУ МЮ від 04.12.2024 Синиця В.Є. дізналася, що в рамках ВП № 75775596 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника 12.08.2024 та 19.11.2024, що не передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, державний виконавець Канюка Ю.М., шляхом направлення платіжної інструкції, 19.11.2024 звернула стягнення на аліменти в сумі 10087,42 грн., які 21.11.2024 надійшли на депозитний рахунок ВДВС та були зараховані на погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 75775596. 23.01.2025 адвокат Федорович Є.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця Канюки Ю.М. із заявою про зняття арешту, яка була залишена без відповіді. При цьому, 29.01.2025 на відкритий ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві «Полтава-банк» надійшли кошти у сумі 57674,65 грн. з призначенням платежу «аліменти; № 553/2899/17; 21.02.2018; ОСОБА_4 ; ВП №56288385; кошти за ВД стягнуті на користь стягувача». Але державний виконавець Канюка Ю.М., маючи документальне підтвердження, а саме: довідку АТ «Полтава-банк» від 11.12.24 № 015-008/265, про те, що відкритий ОСОБА_1 картковий рахунок використовується як рахунок спец.призначення для зарахування аліментів, не винесла постанову про зняття арешту з коштів, які аліментами, та звернула стягнення на них. Аліменти на дитину є власністю дитини, ці кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини і на них не може бути звернуто стягнення, тому вважає, що вчинені державним виконавцем протиправна бездіяльність та неправомірні дії щодо звернення стягнення на кошти, як є аліментами на дитину, призвели до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , оскільки остання була позбавлена можливості використати аліменти в загальній сумі 67762,07 грн. за їх цільовим призначенням.

26.03.2025 від Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі представника Канюки Ю.М. до суду надійшов відзив на скаргу, у якому державний виконавець зазначила, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 75775596 (відкрите 12.08.2024) з примусового виконання виконавчого листа № 553/980/23 від 05.08.2024, виданого Ленінським районним судом М. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 132 000,00 грн. боргу за договором позики та 7320,00 грн. судових витрат. Державним виконавцем 12.08.2024 в рамках даного виконавчого провадження винесена постанова про арешт коштів боржника, яка направлена банкам учасникам електронного обміну. Перелік банків-учасників електронного обміну АСВП, станом на 12.08.2024 не містив АТ «Полтава-банк», тому постанова про арешт коштів від 12.08.2024 до даного банку не направлялась. Державним виконавцем 19.11.2024 встановлено, що боржником відкрито рахунок в АТ «Полтава-банк». Та оскільки арешт в даному банку не накладався, повторно винесена постанова про арешт коштів боржника, також направлена платіжна інструкція про списання коштів до АТ «Полтава-банк». Постановою про арешт коштів боржника державним виконавцем визначено: «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/бо звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику». При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити державного виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів. Звертає увагу, що скаржник не надав доказів, що кошти, які зараховуються на його рахунок, відкритий в АТ «Полтава-банк» є виключно аліментами, а також те, що рахунок, на який накладений арешт має спеціальний режим використання. Також банком не повідомлено державного виконавця про цільове використання рахунку й не повернуто постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку. Також скаржником не були надані до суду докази (виписки з рахунків, договір з банком про відкриття окремого рахунку виключно для зарахування цільових надходжень (аліментів) на підтвердження того факту, що на рахунку, на який накладений арешт, можуть зараховуватись виключно кошти цільового надходження (аліменти). Надана скаржником довідка банку свідчить, що рахунок, який відкрито клієнту ОСОБА_1 , у тому числі й для зарахування аліментів, є поточним рахунком. Тобто рахунок, з якого скаржник просить зняти арешт, є рахунком фізичної особи для власних потреб, на який можуть зараховуватись будь-які кошти, а не тільки кошти цільового призначення. Оскільки залишок заборгованості по виконавчому провадженню, з урахуванням суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, становить 85 689,93 грн, у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту. Враховуючи викладене, державний виконавець просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В судовому засіданні скаржниця та її представниця підтримали скаргу у повному обсязі, просили її задовольнити, надали пояснення, аналогічні до змісту скарги.

Головний державний виконавець Канюка Ю.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника Подільського відділу державної виконавчої служби у мсті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В судове засідання стягувач ОСОБА_2 не з`явився, надав заяву ,в якій просив розгляд скарги проводити без його участі, заперечував проти задоволення скарги.

Суд, заслухавши скаржницю та її представницю , дослідивши та перевіривши матеріали дійшов наступного.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюкою Ю.М. 12.08.2024 відкрито виконавче провадження №75775596 з примусового виконання виконавчого листа №553/980/23, виданого 05.08.2024 Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 132 000,00 грн. боргу за договором позики та 7320,00 грн. судових витрат (а.с.17).

В межах вказаного виконавчого провадження, 12.08.2024 постановою державного виконавця Канюки Ю.М. накладений арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 153477 грн (а.с. 16).

19.11.2024 постановою державного виконавця Канюки Ю.М. накладений арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 153477 грн (а.с. 15).

Згідно даних виписки до договору № ST-99/257494-01/1124 за період з 18.11.2024 по 25.11.2024, сформованої 25.11.2024, 18.11.2024 ОСОБА_1 відкрила картковий рахунок

№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в Акціонерному товаристві «Полтава-банк».

19.11.2024 на картковий рахунок ОСОБА_1 були зараховані грошові кошти у сумі

10087,42 грн. з призначенням платежу «аліменти ВД № 553/2899/17; 21.02.2018; ОСОБА_4 ; ВП № 56288385; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача». 20.11.2024 по рахунку обліковується операція зі списання з рахунку коштів в сумі 10112,42 грн., з зазначенням деталей операції: «стягнення за ВП № 75775596 з виконання виконавчого документу, виконавчий лист № 553/980/23, виданий 05.08.2024; документ видав Ленінський районний суд м. По» (а.с. 20).

Згідно з довідкою АТ «Полтава-банк» від 11.12.2024 № 015-008/265, ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок 18.11.2024 № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) в валюті Гривня у АТ «Полтава-банк». За період з 18.11.2024 по 11.12.2024 надходження по рахунку становить 10087,42 грн. з призначенням аліменти (а.с. 27).

Відповідно до виписки по рахунку приватного клієнта № 257494 за період з 01.01.2024 по 30.01.2025, сформованої 30.01.2025, 29.01.2025 на картковий рахунок ОСОБА_1 були зараховані грошові кошти у сумі 57674,65 грн. з призначенням платежу «аліменти ВД № 553/2899/17; 21.02.2018; ОСОБА_4 ; ВП № 56288385; кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача» (а.с 26).

Згідно виписки з рахунку від 07.02.2025, обліковується операція зі списання з рахунку коштів в сумі 57674,65 грн., з зазначенням деталей операції: «стягнення за ВП № 75775596 з виконання виконавчого документу, виконавчий лист № 553/980/23, виданий 05.08.2024; документ видав Ленінський районний суд м. По» (а.с. 28).

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесена обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового

кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями ч.3 с. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, у розумінні приписів Закону - банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. При цьому Сімейний кодекс України уточнює правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Державним виконавцем накладено арешт на банківський рахунок, на який надходять аліменти на утримання дитини, та не враховано, що аліменти на утримання дитини є іншою допомогою на дітей у контексті пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі 682/690/16-ц, провадження № 61-1469 св 17 та від 04.03.2020 №752/22214/16-ц, провадження №61-21694 св 19.

У п.п. 7.14-7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20) зазначено, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Представником скаржниці самостійно була надана до Подільського ВДВС у м. Полтаві довідка АТ «Полтава-банк» від 11.12.2024, у якій зазначено про відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку у гривні. Вказана довідка містить дані, що на відкритому ОСОБА_1 рахунку наявні кошти, на які заборонено звернення стягнення.

Також, судом встановлено, що оскаржуваними постановами державного виконавця від 12.08.2024 та від 19.11.2024 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті в банківських установах на ім`я

ОСОБА_1 . При цьому державний виконавець визначила порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або кошти, звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт.

При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону N 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02 квітня 2012 року, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що

знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII).

Відтак, частиною другою статті 48 Закону N 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 576/8815/20 (пункт 46-50 постанови).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять доказів, що після одержання інформації про відкриття рахунку державний виконавець здійснив заходи щодо отримання інформації, про відповідний рахунок в АТ «Полтава-банк», відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а саме :про те, чи має він спеціальний режим використання та/або на нього зараховуються аліменти і розмір коштів, що складають аліменти на цьому рахунку. Крім того, після самостійного повідомлення заявницею про наявність на рахунку коштів накладення арешту на які заборонено законом із вимогою про зняття арешту з рахунку, державним виконавцем був проігнорований цей факт, арешт не був знятий та здійснено списання коштів з рахунків заявниці на користь стягувача.

Отже, бездіяльність державного виконавця Канюки Ю.М. яка полягала у невжитті заходів для отримання інформації від банківської установи АТ «Полтава-Банк» про статус рахунку та наявності коштів стягнення на які заборонено законом та невинесення в подальшому постанови про зняття арешту з коштів боржника, а також її дії, пов`язані із зверненням стягнення на кошти, які є аліментами на дитину та на які згідно з п.10 ч.1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення є неправомірними, а відтак і постанови головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Ю.М. від 12.08.2024 та 19.11.2024 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк» підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.260, 447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, - задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, щодо невжиття заходів для отримання інформації від банківської установи АТ «Полтава-Банк» та невинесення постанови про зняття арешту з коштів боржника, які є аліментами на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк»;

Визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни, що пов`язані із зверненням стягнення на кошти, які є аліментами на дитину та на які згідно з п.10 ч.1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення;

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни від 12.08.24 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк»;

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Канюки Юлії Миколаївни від 19.11.24 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відкритому в Акціонерному товаристві «Полтава-банк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави В. В. Москаленко