Справа №:755/103/25
Провадження №: 2-з/755/73/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого - судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача

ТОВ «Кей-Коллект» - Мірводи А.М.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прийменко Оксани Олександрівни, про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно» про визнання іпотеки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Коллект», ТОВ «Бенефіт Майно» про визнання іпотеки припиненою.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19 березня 2025 року на 12 год. 00 хв.

У підготовче засідання 19 березня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином. Позивач ОСОБА_1 подала заяву про відкладення підготовчого засідання на іншу дату у зв`язку необхідністю ознайомлення з відзивом на позовну заяву та бажанням скористатися правом подати відповідь на відзив. Наступне підготовче засідання призначено на 16 квітня 2025 року на 15 год. 00 хв.

09 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Прийменко О.О., подала заяву про забезпечення позову (вхід. від 10 квітня 2025 року, № 20298).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 квітня 2025 року заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. 15 квітня 2025 року.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову судом встановлено таке.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі договору купівлі - продажу від 21 листопада 2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5247. Водночас, 21 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») укладено Кредитний Договір

№ 1 про надання кредитних ресурсів в сумі 156 619 швейцарських франків на задоволення споживчих потреб позичальника. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір від 21 листопада 2006 року № 31808 і в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_2 .

29 липня 2015 року речові права на квартиру АДРЕСА_2 були перереєстровані на ТОВ «Кей-Колект» Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М.

Протягом 2021 - 2023 років відповідачі неодноразово намагалися заволодіти нерухомим майном, яким правомірно володіє ОСОБА_1 (в тому числі, але не виключно, подаючи позов про виселення; намагаючись продати квартиру з торгів через платформу СЕТАМ не менше 6 разів тощо). Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав або зробити їх взагалі неможливим, слід заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна до набрання рішенням суду першої інстанції законної сили.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Коллект» - Мірвода А.М., з приводу задоволення заяви про забезпечення позову заперечувала.

Відповідач ТОВ «Бенефіт Майно» у підготовче засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, суд прийшов такого висновку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому ґарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

При цьому, у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18).

Частиною першою статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 2,4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

При дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Коллект», ТОВ «Бенефіт Майно», у якому просила визнати припиненою іпотеку згідно іпотечного договору від 21 листопада 2006 року № 31808, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСибБанк», посвідченого 21 листопада 2006 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстровано у реєстрі за № 5252, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяжень записів про обтяження житлової квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , внесених на підставі Іпотечного договору від 21 листопада 2006 року № 31808, посвідченого 21 листопада 2006 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., зареєстровано у реєстрі за № 5252.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 21 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Кредитний Договір № 1 про надання кредитних ресурсів в сумі 156 619 швейцарських франків на задоволення споживчих потреб позичальника. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір від 21 листопада

2006 року № 31808, предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_2 . Строк дії іпотечного договору - до 21 листопада 2021 року.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 дізналася про перереєстрації речових прав на спірну квартиру на користь ТОВ «Кей-Коллект». Водночас отримала повідомлення про прощення боргу. Вказане повідомлення направлено повторно 21 березня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року по справі № 826/28148/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2017 року, визнано протиправним рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію та їх обтяжень від 29 липня 2015 року.

04 вересня 2020 року спірна квартира була відчужена ТОВ «Кей-Коллект» на користь ТОВ «Бенефіт Майно», відповідні відомості внесено до реєстру нерухомого майна.

26 жовтня 2020 року ТОВ «Бенефіт Майно» виставила спірну квартиру на публічні торги на сайті «Сетам». При цьому, позивач не отримувала копії письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року № 1649 недійсним. Також ОСОБА_1 звернулася з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року по справі № 755/1874/22 скасовано державну реєстрацію права власності від 04 вересня 2020 року за ТОВ «Бенефіт Майно», відповідно до договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року № 1649, вчинену Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., витребувано у ТОВ «Бенефіт Майно» на користь ОСОБА_1 спірну квартиру.

Водночас, рахунки ОСОБА_1 у липні 2015 року закрито ПАТ «УкрСибБанк», в тому числі і рахунок (валюта рахунку - гривня), на який було зараховано кредитні кошти у гривнях (а не у швейцарських франках), відповідно до умов договору про надання кредиту. Тобто, кредит було закрито банком у липні 2015 року. А відповідне повідомлення про прощення (анулювання) боргу є підставою для припинення іпотеки.

З огляду на викладене, а також наміри відповідача заволодіти її нерухомим майном просила заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 8 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; 1-1) спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону; 4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; обтяження гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна (далі - гарантійна частка) відповідно до Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому»; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості на користь особи, яка сплатила частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості відповідно до Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому»; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості, спеціальне майнове право на який зареєстровано за особою, яка сплатила частково ціну такого об`єкта, на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому»; обтяження спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва відповідно до частини другої статті 27-2 цього Закону; обтяження права власності на об`єкт нерухомого майна на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до частини третьої статті 27-3 цього Закону; інші обтяження відповідно до закону.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі: 1) судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили; 2) заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

У своїх поясненнях щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що із встановленою законом періодичністю регулярно звертається до суб`єктів державної реєстрації із відповідними заявами про заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про визнання іпотеки припиненою, предметом іпотеки є саме спірний об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою:

АДРЕСА_1 .

Водночас, з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» кредитор, у даному випадку ТОВ «Кей Коллект», може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Сторонами не заперечувався факт реєстрації майнових прав на спірну квартиру за ТОВ «Бенефіт Майно», спроби реалізації такої квартири через аукціон, тривалі судові процеси, пов`язані з оспоренням угод щодо такої квартири.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо припинення іпотеки за договором іпотеки від 21 листопада 2006 року № 31808, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСибБанк», а предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , а також наявність імовірності звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем, відтак обраний позивачем захід забезпечення позову є доцільним, достатнім та співрозмірним позовній вимозі.

З огляду на викладені обставини, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

Підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення судом не встановлено.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прийменко Оксани Олександрівни, про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно» про визнання іпотеки припиненою, - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, власником якої є ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали для виконання складає три роки.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект», ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вул. Іоана Павла ІІ, 4/6, корпус «В», поверх 4, каб. 402, м. Київ, 01000.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно», ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: вул. Шолуденка, 1-Б, м. Київ, 04116.

Повний текст ухвали виготовлено 17 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова