Справа №504/1638/14-ц
Провадження №2/504/534/25
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Оринк М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк -Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації предмету іпотеки, визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Історія: Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2014 року представник ПАТ «Банк Форум» - Соловйова Н.А. звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219,75 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2006 року по справі № 2-2878/2006р., яке набрало законної сили 16.10.2006 року, і зареєстрованого в Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в книзі № 74, запис № 288, реєстраційний номер 16545584, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, що буде призначена в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження»; визнати такими, що втратили право користування, та виселити без надання іншого житла з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , 2010 року народження; встановлення порядку виконання рішення суду.

Правовою підставою даного позову стало те, що 03.06.2008 року між АКІБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0100/08/08-ZNn, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 33 750 доларів США, на споживчі цілі, терміном користування до 01.06.2018 року, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та здійснювати повернення кредиту до 20 числа кожного місяця, до повного погашення заборгованості за кредитом.

03.06.2008 року між АКІБ «Форум» та громадянином ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № б/н, згідно з п. 1.1 якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем кредитного договору № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 03.06.2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,8 кв.м.

Згідно з п. 1.4 договору іпотеки від 03.06.2008 року заставна вартість предмету іпотеки є договірною і погоджується сторонами в розмірі 167 943,37 грн.

Як стверджує позивач, в порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов`язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідачі не виконують умови договору, не погашають кредит та не сплачують відсотки.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.06.2011 року по справі № 2-374/11р., яке набрало законної сили 26.12.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області, позов ПАТ «Банк Форум» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 кредитну заборгованість у загальній сумі 312 219,75 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат.

Проте, станом на травень 2014 року заборгованість за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219,75 грн. ні поручителем, ні позичальником не погашена.

Відповідно до п. 2.2 іпотечного договору у разі настання випадків, передбачених кредитним договором та іпотечним договором, як то неповне або несвоєчасне повернення кредиту чи сплати процентів та неустойки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

11.12.2013 року за вих. №№ 1160-280, 1161-280, 1155-280 на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було направлено вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення що є предметом іпотеки; вказані вимоги було отримано 19.12.2013 року, що підтверджується наявними у справі зворотними поштовими повідомленнями.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2015 року позов ПАТ «Банк Форум» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219, 75 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2006 року по справі № 2-2878/2006р., яке набрало законної сили 16.10.2006 року, і зареєстрованого в Комінтернівському районному бюро технічної інвентаризації Одеської області та електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в книзі № 74, запис № 288, реєстраційний номер 16545584, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, що буде призначена в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , 2010 року народження.

Виселено без надання іншого житла з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , 2010 року народження.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , 2010 року народження, судовий збір у рівних частках на користь держави у розмірі 3 122 (три тисячі сто двадцять дві гривні) 20 копійок.

Ухвалою Комітернівського районного суду Одеської області від 22.05.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року у справі № 504/1638/14-ц, - скасовано, справу призначено до розгляду з початку.

Доводи відповідача ОСОБА_1 .

У своїх запереченнях пан ОСОБА_1 вважав, що позов в частині звернення стягнення на іпотечне майно, що було придбано не за рахунок кредитних коштів можливо лише у випадку надання іпотекодавцю іншого житла, відповідно до положення статті 109 ЖК України.

Тому вважав що підстави як для звернення стягнення на належну йому квартиру, так і для виселення з цієї квартири як його самого, так і членів його сім`ї не має.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», який є правонаступником ПАТ «БАНК ФОРУМ» позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

В судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_1 , електроною поштою повідомив, що перебуває у лавах ЗСУ.

Натомість в матеріалах справи наявна інформація від 19.04.2024 року ВЧ НОМЕР_2 про те, що ОСОБА_1 не мобілізований до лав ЗСУ.

ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебувають за межами України.

Повторне заочне рішення не передбачене чинним процесуальним законом.

Тим більше пан ОСОБА_1 свою правову позицію з приводу позову виклав у своїх запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вивчивши доводи заперечень на позов, суд дійшов до наступного висновку:

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У статті 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Іпотекою є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»).

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Здійснення особою (її правонаступником) права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 676/8249/18, від 03 травня 2022 року у справі № 569/23762/19, у яких зауважено на помилковості висновків судів попередніх інстанцій, що наявність судового рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь первісного кредитора, позбавляє його правонаступника можливості задовольнити свої вимоги в інший передбачений законом спосіб, за наявності даних про невиконання вказаного судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом і щодо захисту прав іпотекодержателя у випадку наявності судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором, а саме, що таке рішення не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17).

З аналізу зазначених вище положень, слідує, що для вирішення питання про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, після ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора/ іпотекодержателя є факт виконання чи невиконання такого рішення, причини та об`єктивна можливість його виконання, а відтак факт наявності порушених прав іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.06.2011 року по справі № 2-374/11р., яке набрало законної сили 26.12.2012 року згідно ухвали апеляційного суду Одеської області, позов ПАТ «Банк Форум» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 кредитну заборгованість у загальній сумі 312 219,75 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат.

Проте, станом на травень 2014 року заборгованість за кредитним договором № 0100/08/08-ZNn від 03.06.2008 року у розмірі 312 219,75 грн. ні поручителем, ні позичальником не погашена.

Відповідно до п. 2.2 іпотечного договору у разі настання випадків, передбачених кредитним договором та іпотечним договором, як то неповне або несвоєчасне повернення кредиту чи сплати процентів та неустойки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

11.12.2013 року за вих. №№ 1160-280, 1161-280, 1155-280 на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було направлено вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення що є предметом іпотеки; вказані вимоги було отримано 19.12.2013 року, що підтверджується наявними у справі зворотними поштовими повідомленнями.

Судом перевірено факт невиконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, відповідач не навів у своїх запереченнях причин його невиконання.

При таких обставинах в силу наведених вище правил унеможливлено звернення стягнення на майно, що передано в іпотеку, і було придбано не за рахунок іпотечних коштів до укладення іпотечного та/чи кредитного договору.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 Житлового кодексу України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, частиною другою статті 109 ЖК України встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Правовий аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК України.

Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. Водночас за правилами частини другої статті 109 ЖК України постійне житло зазначається в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Відповідно частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення.

Зазначений правовий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. З таким правовими висновком погодилася і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц.

Водночас, стаття 109 ЖК України не може беззаперечно використовуватися боржниками проти правомірних вимог кредиторів про виселення у всіх випадках, коли предметом іпотеки виступають житлові приміщення, призначені для постійного або тимчасового проживання, оскільки зазначена правова норма спрямована на регулювання суспільних відносин, коли виселення відбувається з єдиного житла боржника і не може бути застосована, коли боржник має декілька місць, придатних для проживання. У протилежному випадку така поведінка боржника призвела б до порушення меж здійснення цивільних, у тому числі житлових, прав, оскільки при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускати дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, що передбачено пунктом шостим частини першої статті 3, частинами другою, третьою статті 13 ЦК України.

Дія статті 109 ЖК України спрямована на захист житлових прав фізичних осіб, які мають лише єдине місце постійного проживання.

Частина друга статті 109 ЖК України не може бути підставою для відмови у виселенні особи, яка має більше одного місця проживання, і не може бути підставою для звуження правомочностей власника.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19-ц.

Законодавча гарантія надання іншого постійного житлового приміщення поширюється на осіб, для яких житло, з якого вони підлягають виселенню у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, є єдиним об`єктом житлової нерухомості, що перебуває у їхній власності або користуванні.

За наявності в особи у власності іншого (інших) об`єкту житлової нерухомості, яким вона має право безперешкодно користуватись, така особа може підлягати виселенню з іпотечного житла без надання іншого житлового приміщення, оскільки така особа в результаті виселення не стає безхатченком, у неї відсутня потреба у забезпеченні житлом.

Отже, відсутні підстави вважати, що на таку особу буде покладено надмірний тягар.

Інше тлумачення положень частини другої статті 109 ЖК України допускало б покладення індивідуального надмірного тягаря на іпотекодержателя (нового власника), могло б поставити його у набагато гірше становище порівняно з особою, яка підлягає виселенню, і свідчило про порушення справедливо балансу між правами учасників спору (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 209/2032/14-ц).

При вирішенні питання застосування частини другої статті 109 ЖК України Верховний Суд наголошував на необхідності встановлення відповідності такого виселення вимогам пропорційності в розумінні положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, співмірності втручання у право на мирне володіння майном і дотримання справедливого балансу між правом власності позивача на майно та правом користування цим майном відповідачами (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 442/328/19-ц, від 29 вересня 2021 року у справі № 344/12708/19, від 08 грудня 2021 року в справі №209/2032/14-ц, від 15 лютого 2023 року у справі № 127/7630/20).

Принцип пропорційності є одним із основних принципів, яким керується Європейський суд з прав людини при вирішенні спорів, та який передбачає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Позивач не надав суду доказів наявності у відповідача іншого нерухомого майна, відмінного за те, що передано в іпотеку.

Суд також враховує, що на момент укладення договору іпотеки іпотекодавець проживав у спірній квартирі (т.1 а.с. 23) разом із дружиною ОСОБА_5 та донькою.

На момент укладення іпотечного договору в квартирі була зареєстрована неповнолітня донька іпотекодавця та дружина.

Відомостей про надання згоди дружиною на укладення іпотечного договору іпотечний договір не містить.

Таким чином не уявляється можливим і задоволення позову в частині виселення відповідачів з іпотечної квартири.

Оскільки відсутні підстави для звернення стягнення на іпотечне майно, виселення, то і відсутні підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Наведені позивачем посилання на практику Верховного Суду України та Верховного Суду не є релевантною до встановлених судом правовідносин.

Решта доводів позивача зводиться до власного розуміння діючого законодавства та контрадікторного оцінювання зібраних у справі доказів.

Позивач не позбавлений права повторного звернення до суду із позовом, але має врахувати наведені судом правила, та надати відповідні докази наявності у відповідача іншого житла.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4-13, 76-89, 142, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк -Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації предмету іпотеки, визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко