Номер провадження: 22-ц/813/2701/25
Справа № 509/1273/24
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Коновалова В.А.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

скаржник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року, постановлена у складі судді Панасенка Є.М., у приміщенні того ж суду,

у цивільний справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року клопотання адвоката Іванової Парасковії Василівни в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи № 509/1273/24 - задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, що були накладені ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 березня 2024 року в рамках цивільної справи № 509/1273/24 шляхом зняття арешту з транспортного засобу: автомобіль легковий Хетчбек-В 2011 року випуску марка Hyundai 130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що встановлено з матеріалів заяви, та долучених до неї документів 25.03.2016 року в ТСЦ № 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонських областях автомобіль Hyundai 130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 . 20.06.2017 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано у зв`язку зі зміною анкетних даних власника (без змін регіону реєстрації), при зміні прізвища на ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про шлюб та паспорта громадянина України. 08.07.2023 року даний автомобіль перереєстровано при втраті попереднього свідоцтва про реєстрацію, з видачею нового свідоцтва про реєстрацію, також знову було змінено прізвище власника на ОСОБА_7 на підставі паспорта громадянина України.

Наявність обтяжень на майно обмежує законні права заявника ОСОБА_1 , як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Враховуючи клопотання сторони відповідача за первісним позовом, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання представника та наведених у ньому доводів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року про скасування заходів забезпечення позову скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначив, що оскаржуване судове рішення є незаконним та передчасним.

Вказує, що обставини, які викладені в клопотанні не відповідають дійсності і не були перевірені в судовому засіданні, та судом не було дана оцінка.

Вважає, що своїми діями суд неправомірно позбавив його права на справедливий та законний спосіб винесення рішення суду, так як передчасно постановив дану ухвалу.

Явка сторін

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились , клопотань про відкладення не надавали, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2016 року в ТСЦ № 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонських областях автомобіль Hyundai 130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було зареєстровано на ім`я Барановської Ксенії. 20.06.2017 року вказаний транспортний засіб було перереєстровано у зв`язку зі зміною анкетних даних власника (без змін регіону реєстрації), при зміні прізвища на ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про шлюб та паспорта громадянина України. 08.07.2023 року даний автомобіль перереєстровано при втраті попереднього свідоцтва про реєстрацію, з видачею нового свідоцтва про реєстрацію, також знову було змінено прізвище власника на ОСОБА_7 на підставі паспорта громадянина України.

Наявність обтяжень на майно обмежує законні права заявника ОСОБА_1 , як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Згідно з ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У роз`ясненні, які дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину, а також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з роз`яснень даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи клопотання сторони відповідача за первісним позовом, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість клопотання представника та наведених у ньому доводів.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування клопотання представник зазначила, що вказаний автомобіль було придбано відповідачем до реєстрації шлюбу та не може бути спірним майном подружжя, на підтвердження чого представником було долучено лист від Головного сервісного центру МВС, тому доводи апеляційної скарги щодо передчасного ухвалення вказаної ухвали є необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, що регулюють питання забезпечення позову та його скасування та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно Єдиного державного реєстру судових рішень Овідіопольским районним судом 10 березня 2025 року було винесено рішення у вказаній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04)..

Отже, підстави для вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову в цій справі відсутні, а тому ухвала суду першої інстанції є законною.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання судом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 158, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова