Номер провадження: 22-ц/813/2522/25
Справа № 509/3917/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Туманова Дениса Сергійовича

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року та на ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та 14 травня 2024 року, ухвалені Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Кириченка П.Л. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що 28 серпня 2015 року приблизно о 16-й годині біля «10км» автошляху «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області сталося зіткнення автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . По даному факту відкрито кримінальне провадження № 0002185.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2022 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку зі спливом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито.

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. Згідно із звітом автотоварознавчого дослідження № 395/2015 про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , станом на 09 вересня 2015 року складає 133 820,83 грн. Витрати, пов`язані з залученням спеціалістів, становлять 2450 грн.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 22, 23, 1166, 1168, 1187, 1195 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 133 820,83 грн, витрати на проведення автотоварознавчої оцінки майна у розмірі 1200 грн, 850 грн за послуги штраф майданчика, 1400 грн за послуги евакуатора, витрати на правову допомогу.

Від представника ОСОБА_2 - Грішиної В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає просить відмовити у задоволені позову, у зв`язку з тим, що позивач належним чином не обґрунтував позовні вимоги.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, посилаючись на те, що авторознавча оцінка майна позивача є необґрунтованою, проведена без участі іншої сторони та викликає сумніви.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

18 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся з заявою про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору.

Ухвалою суду від 14 травня 2024 року в задоволенні заяви про закриття провадження відмовлено.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 83 820 грн, судові витрати в розмірі 2740 грн, а всього 86 560 грн. В іншої частині відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року та 14 травня 2024 року та рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року скасувати та повністю закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 78, 102, 103, 106 ЦПК України, для встановлення вини Відповідача, надав перевагу висновку експерта, який міститься в матеріалах кримінального провадження, на підставі недопустимого доказу та без призначення у справі судової автотехнічної експертизи прийшов до висновку про порушення Правил дорожнього руху з боку Відповідача, без з`ясування обставин, для яких необхідні спеціальні знання, якими суд першої інстанції не володіє.

Також зазначає, що вказаний висновок датований 22 червня 2015 року, в той час як дорожньо-транспортна пригода відбулася 28 серпня 2015 року.

Щодо оскарження ухвали від 14 березня 2024 року про відмову у призначенні судової автотоварознавчої експертизи, відповідач зазначає, суд першої інстанції грубо порушив основні принципи цивільного судочинства такі як верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, оскільки відповідач заявляв клопотання з підстав своєї незгоди щодо правильного обрахунку розміру матеріальної шкоди.

Щодо оскарження ухвали від 14 травня 2024 року про відмову у закритті провадження, відповідач зазначає, що на момент пред`явлення позову транспортний засіб FordFiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у власності позивача не перебував, доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу перед його відчуженням позивач не надав, сторона відповідача вважає, що за таких обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення спеціальної норми Закону - ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положення ч. 2 ст. 1192 ЦК України, у зв`язку з чим неправильно визначив предмет спору та прийшов до хибного висновку про доведеність наявної матеріальної шкоди, заподіяної Відповідачем, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного рішення замість закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що вина відповідача доведена під час судового розгляду кримінального провадження, справу закрито за нереабілітуючою підставою, суд не ухвалив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_2 , а обставини скоєння відповідачем ДТП суд встановив достовірно, тому з винної особи на користь особи, майну якої було спричинено шкоду, підлягає відшкодуванню вартість пошкодженого майна.

Щодо оскарження ухвали від 14 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про проведення автотоварознавчої експертизи зазначає, що судом обгрунтовано констатовано недоцільність призначення експертизи щодо вже доведених обставин без достатніх підстав, а також порушення розумних строків тривалості судового провадження.

Щодо оскарження ухвали від 14 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження зазначає, що предметом спору є не пошкоджений автомобіль позивача, а саме матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача шляхом пошкодження даного транспортного засобу.

Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 28.02.2025 19:55:55 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою. Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки його представник повістку отримав 28.02.2025 19:55:55 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 181-181 зв.).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 на час ДТП на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 був власником автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 та мав право користуватись транспортним засобом (т. 1 а.с. 6, кр.пр.151).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (особа з обмеженими можливостями) (т. 1 а.с. 92), на час ДТП керував транспортним засобом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2 належним чином відповідно до Правил дорожнього руху ( т. 1 а.с. 7-9, кр.пр. 20).

Станом на 28 серпня 2015 року транспортний засіб марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 був застрахований в Національній акціонерній страховій компанії «Оранта», що підтверджується полісом № АЕ/3404053 (строком дії до 30.07.2016), згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн.

28 серпня 2015 року в 16 годині 00 хвилин відповідач ОСОБА_2 , будучи водієм, керуючи технічно справним легковим універсалом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині автошляху «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області у напрямок м. Одеса, біля «10км» при наближенні до перехрестя, де рух регулювався за допомогою світлофорних об`єктів, при виборі безпечної швидкості руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою і своєчасно не реагуючи на її зміни, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечної дистанції, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки та передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною легкового автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинився та стояв на червоний сигнал світлофора.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , яка перебувала на задньому сидінні автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому даху вертлюжної западини, закритого перелому тіла лівої здухвинної кістки, закритого перелому обох сідничних кісток, які згідно висновку експерта № 2702 від 03.12.2015 не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день) і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Судом першої інстанції досліджено письмові докази, наявні як в матерілах теперішньої цивільної справи, так і в матерілах кримінального провадження № 0002185 від 28.08.2015, а саме:

- витяг з Державного реєстру кримінальних проваджень № 0002185 від 28.08.2015 року та рапорт працівника поліції щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 29 серпня 2015 року та процесуальне рішення слідчого про початок досудового розслідування від 29 серпня 2015 року (а.с. 1-5 кр.пр.) ;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 серпня 2015 року та схема план до протоколу та фотознімки, з якого вбачається, місце розташування дорожньої ділянки, розташування транспортного засобу марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , сліди юзу від автомобіля, плівки заднього скла, тощо (а.с. 6-19 кр.пр);

- протокол огляду транспортного засобу до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 серпня 2015 року, з якого видні механічні пошкодження транспортного засобу марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 20-21 кр.пр.);

- протокол огляду транспортного засобу до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 серпня 2015 року, з якого вбачається механічні пошкодження транспортного засобу марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 22-23 кр.пр.);

- постанова слідчого про визнання та приєднання до справи в якості речового доказу від 29.08.2015 транспортного засобу марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 та передання його на відповідальне зберігання ОСОБА_7 (відповідачу по справі ) (а.с. 24, 25 кр.пр);

- постанова слідчого про визнання та приєднання до справи в якості речового доказу від 29.08.2015 транспортного засобу марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 26 кр.пр);

- висновок судового експерта № 338-А від 01.10.2015 року в рамках транспортно-трасологічної експертизи, згідно якому у цій дорожньо-транспортній події при зіткненні автомобіль «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 первинно контактував передньою переважно лівою частиною з задньою переважно правою частиною автомобіля «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Кут між подовжніми осями транспортних засобів у момент первинного контакту складав 5+/-3 градуса, при відліку кута від подовжньої осі автомобіля «Мitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 проти ходу годинникової стрілки подовжньої осі автомобіля «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вказано в схемі у рисунку №3.

Встановити, як автомобілі «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 були розташовані відносно меж проїзної частини в момент первинного контакту, транспортно-трасологічним шляхом не представляється можливим з причин, викладених в дослідницькій частині.

Місце зіткнення автомобілів «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 сталося на ділянці перед утворенням сліду бокового юзу, початку зони осипу скла та пластмасових деталей кузовів автомобілів, в поперечному відношенні на відстані 4,9…6 м. від правого краю проїжджої частини автодороги «Одеса-Іллічівськ» відносно напрямку руху до м. Одеса. (а.с. 34-41 кр.пр.);

- висновок судового експерта № 336-А від 16.09.2015 в рамках автотехнічної експертизи, згідно якому рульове управління, гальмівна система та ходова частина автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту настання даної події знаходилися в працездатному стані і несправності, які могли б умовити, щодо несподіваного проявлення для водія втрати керованості і стійкості автомобіля не мали (а.с. 45-48 кр.пр.);

- висновок судового експерта № 337-А від 15.09.2015 року в рамках автотехнічної експертизи, згідно якої рульове управління, гальмівна система та ходова частина автомобіля марки «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту настання даної події знаходилися в працездатному стані і несправності, які могли б умовити, щодо несподіваного проявлення для водія втрати керованості і стійкості автомобіля не мали (а.с. 52-56 кр.пр.);

- протокол допита свідка ОСОБА_8 від 03.10.2015, з якого вбачається, що 28 серпня 2015 року приблизно в 16.00 годин він керував транспортним засобом «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_1 , по автодорозі «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області в напрямку міста Одеса. В транспортному засобі, крім нього, на переднім сидінні була фізична особа ОСОБА_9 , на задньому сидінні - пасажирка була ОСОБА_6 . Перебуваючи біля перехрестя на с. Лиманка (кол. Мізікевича), рух регулювався за допомогою світлофору, який був у робочому стані. Для водія ОСОБА_2 світлофор працював як забороняючий сигнал, він в зоні лівої полоси руху зупинився перед стоп лінією, через декілька секунд, він почув сильний удар в задню частину транспортного засобу, від удару він та пасажири отримали тілесні ушкодження, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження. В подальшому йому стало відомо, що водієм транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер ОСОБА_2 , який є винним у порушенні ПДР. Від ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження , поновленню не підлягає (кр.пр. 66-69);

- оглянутий та долучений в якості речового доказу відеореєстратор механізму розвитку ДТП, наданий з боку потерпілого ОСОБА_1 від 03 жовтня 2015 року (а.с. 71-72 кр.пр);

- висновок автотехнічної експертизи № 6355 від 22 червня 2015 року, з якого вбачається, що в умовах дорожньо-транспортної пригоди дії водія автомобіля Mitsubishi регламентувалися вимогами п.п. 2.3.«б», 12.1,13.1 ПДР Правил дорожнього руху, відповідно до яких йому необхідно було бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху він повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати вимогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу, при русі слідом за іншим транспортним засобом водій повинен забезпечити безпечну дистанцію до нього.

Водій автомобіля Мitsubishi належним виконанням вимог п.п. 2.3. «б», 12.1, 13.1 ПДР мав технічну можливість уникнути настання ДТП.

Водій автомобіля Ford з технічної точки зору, виявився пасивним учасником ДТП, і не мав технічної можливості уникнути розвитку даної події.

З технічної точки зору, дії водія автомобіля Mitsubishi які не відповідали вимогам п.п. 2.3 «б», 12.1,13.1 ПДР, явилися причиною дорожньо-транспортної пригоди. (кр.пр. 83-84);

- протокол допита потерпілої ОСОБА_6 від 30.10.2015 року, з яких вбачається, що 28 серпня 2015 року вона перебувала в транспортному засобі марки «Ford» під керуванням водія ОСОБА_1 , на задньому пасажирському сидінні, а чоловік ОСОБА_9 перебував на передньому пасажирському сидінні. Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_8 рухався у бік м. Одеси. В районі населеного пункту ОСОБА_10 виникла ДТП, внаслідок якої вона отримала тілесні ушкодження, від свого чоловіка вона дізналась, що винним у ДТП є ОСОБА_7 , та аналогічним протоколом допита свідка ОСОБА_9 від 30.10.2015 року (а.с. 91,97 кр.пр.) ;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_2 від 19.04.2016 року, відповідно до якого підозрюваний відмовився від надання показів відповідно до ст. 63 Конституції України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 27 квітня 2016 року обвинувальний акт та реєстр до нього відносно обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, був затверджений прокурором та був спрямований до Овідіопольського райсуду Одеської області для подальшого судового розгляду.

Ухвалю Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002185 від 28.08.2015 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України у зв`язку зі спливом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України) та кримінальне провадження було закрито. Цивільний позов, зокрема, цивільного позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено йому право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

В ухвалі, зокрема, виснувано, що 28 серпня 2015 року, приблизно о 16.00 годині, керуючи технічно справним легковим універсалом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині автошляху «Одеса-Іллічівськ» Овідіопольського району Одеської області у напрямок м. Одеса, біля «10км» при наближенні до перехрестя, де рух регулювався за допомогою світлофорних об`єктів, при виборі безпечної швидкості руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою і своєчасно не реагуючи на її зміни, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечної дистанції, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки та передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною легкового автомобіля марки «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухаючись попереду у попутному напрямку, зупинився та стояв на червоний сигнал світлофора.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , яка перебувала на задньому сидінні автомобіля, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому даху вертлюжної западини, закритого перелому тіла лівої здухвинної кістки, закритого перелому обох сідничних кісток, які згідно висновку експерта № 2702 від 03.12.2015 не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день) і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином ОСОБА_2 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3. «б», 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху України Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» ;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_2 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказана ухвала набрала законної сили 12 серпня 2022 року (а.с. 26 т. 1).

Згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 395/2015 від 09.09.2015 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_1 , Vin НОМЕР_4 , 2012 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП, складеного ФОП ОСОБА_11 за замовленням власника ОСОБА_1 на підставі Договору № 395/2015 від 09.09.2015, станом на 09 вересня 2015 року складає 133 820,33 грн.

Протоколом огляду транспортного засобу від 09.09.2015, згідно якого було запрошено інший учасник, зафіксовані механічні ушкодження автомобіля «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, які локалізовані в його задній частині (бампер задній, балка номерного знаку задня, панель задня, двері задні, ручка двері задня, замок кришки багажника, фон арі задні, крило праве заднє, крило ліве заднє, тощо).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП, в якому було пошкоджено належну позивачу ОСОБА_1 автівку, завданої матеріальної шкоди, проти чого заперечує відповідач через те, що на момент пред`явлення позову транспортний засіб FordFiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у власності Позивача не перебував, доказів про проведення відновлювального ремонту транспортного засобу перед його відчуженням позивач не надав, що, на думку заявника, є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору. Також відповідач посилається на позбавлення його судом права на призначення автотоварознавчої експертизи та ухвалення судом рішення на припущеннях та на підставі недопустимих доказів.

Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підстава.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши оцінку всім доказам у справі й доводам і запереченням сторін, суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у заявленому розмірі з урахуванням страхового ліміту у розмірі 50000 грн станом на час дії страхового полісу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля, оскільки його звільнено від кримінальної відповідальності ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2022 року (кримінальне провадження № 0002185 від 28.08.2015), при тому, що він не визнав своєї вини, не впливають на правильність вирішення спору судом, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача, незалежно від наявності вини.

Натомість, по справі відсутня вина позивача як водія іншого транспортного засобу, який під час ДТП, виконуючи вимоги ПДР, зупинився та стояв на червоний сигнал світлофору, про що зазначено в ухвалі суду про закриття кримінального провадження.

Судом вірно взято до уваги, що під час досудового розслідування учасниками кримінального провадження зауважень на протокол огляду місця події від 28 серпня 2015 року та схема план та фотознімки до нього не надходило. В ході досудового розслідування слідчим були ретельно оглянуті транспортні засоби та встановлені механічні пошкодження їх характер, локалізація та встановлені інші вихідні дані, які необхідні для проведення експертного дослідження.

Судовим експертом Шевчук О.В. при проведенні експертного дослідження було чітко встановлено місце розташування транспортного засобу марки «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_1 (під керуванням водія ОСОБА_1 ) та місце розташування транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 (під керуванням водія ОСОБА_2 ) (а.с. 36 кр.пр. рисунок № 3).

Крім того, судовим експертом Осмаковець С.Л., при проведені експертного дослідження було встановлено, що водій транспортного засобу марки«Mitsubishi Outlander» реєстраційний номер НОМЕР_2 (відповідач по справі ОСОБА_7 ) при належному виконанні вимог п.п. 2.3 «б» 12.1,13.1 ПДР мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем, який рухався попереду та зупинився на перехресті на червоний сигнал світлофору, при цьому водій транспортного засобу марки «Ford-Fiesta» д.н. НОМЕР_1 (позивач по справі ОСОБА_1 ) з технічної точки зору, виявився пасивним учасником ДТП і не мав технічної можливості уникнути розвитку події.

Твердження скаржника, що вказана експертиза не призначалася в межах даної цивільної справи, є помилковими, оскільки Верховний Суд неодноразово звертав увагу на допустимість висновку експерта, складеного в межах кримінального провадження, як письмового доказу у цивільній справі (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 125/1501/20-ц, від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/1705 березня 2024 року, від 05 березня 2024 року у cправі № 910/3374/23).

Вказані письмові докази, якими є експертні висновки в кримінальному провадженні, відповідачем належним чином не спростовані.

Що стосується помилкового зазначення в експертному висновку експерта ОСОБА_12 в межах автотехнічної експертизи № 6355 дати його проведення як 22 червня 2015 року, то таке не може впливати на зроблені висновки щодо того, що відповідач ОСОБА_2 , будучи водієм, на час ДТП, яке мало місце 28 серпня 2015 року приблизно в 16.30 год в районі 10 кв автошляху Одеса-Іллічівськ Одеського району Одеської області, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi-Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 порушив п.п. 1.5., 2.3., 12.1., 13.1. ПДР, оскільки чітко йдеться саме про оспорювані відповідачем події.

Саме по собі посилання заявника на норми ЦПК України, що регулюють порядок, підстави призначення та проведення експертних досліджень не свідчить про недопустимість вищезазначених експертних висновків, зокрема і автотехнічного висновку № 6355, в якості письмових доказів по справі, оскільки жодних порушень під час прийняття та дослідження судом таких доказів цивільно-процесуального закону не допущено.

Твердження скаржника, що ухвала суду про закриття кримінального провадження від 04 серпня 2024 року (як зазначено в апеляційній скарзі) не містить жодних висновків ані в частині того, чи мало місце зіткнення 28 серпня 2015 року транспортних засобів під керуванням позивача та відповідача та чи вчинив це зіткнення саме відповідач, то таке є помилковим тлумаченням заявником змісту вказаного судового рішення, яким ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, на що цілком слушно посилається у відзиві на апеляційну скаргу позивач.

Щодо доводів апеляційної скарги про врахування судом в якості доказу звіту ФОП ОСОБА_11 № 395/2-15 від 09.09.2015, виготовленого на замовлення позивача, згідно якого розмір шкоди, заподіяної власнику ТЗ «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, внаслідок ДТП, станом на 09 вересня 2015 року становить 133820,33 грн, з яким не погоджується відповідач та у зв`язку із цим просив призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу щодо правильного обрахунку розміру матеріальної шкоди, в чому йому судом безпідставно відмовлено ухвалою від 14 березня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Щодо оскарження вищезазначеної ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання відповідача про проведення автотоварознавчої експертизи.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки таке клопотання було належним чином розглянуте судом першої інстанції та у його задоволенні відмовлено обґрунтовано, зокрема, з тих підстав, що транспортний засіб, який необхідно дослідити, відсутній у позивача, оскільки не перебуває у користуванні позивача та призначення у справі недоцільної експертизи та зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що, в свою чергу, є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Тому необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що представнику відповідача безпідставно було відмовлено у призначенні проведення автотоварознавчої експертизи.

Судом вірно покладено в основу оскаржуваного рішення вказаний звіт авто товарознавчого дослідження № 395/2015 по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Ford-Fiesta» д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 р.в. саме в якості письмового доказу, і такий доказ також відповідачем не спростований.

Зокрема, судом зазначено, що вказаний Звіт №395/2015 від 09.09.2015 року, виконаний ФОП ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 14, 125), яка на час проведення дослідження мала кваліфікаційне свідоцтво оцінщика, проходила підвищення своєї кваліфікації, сам звіт відповідає всім нормам дослідження транспортного засобу, здійснена фотофіксація т.з., виконана ремонтна калькуляція т.з. тощо, під час виконання своїх робіт фахівець в галузі оцінки, належним чином повідомив про час та місце проведення дослідження всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі відповідача ОСОБА_2 .

Звіт був складений 09 вересня 2015 року на російській мові, на замовлення позивача ОСОБА_1 , відповідно до ст. 14 ЗУ «Про засоби державної мовної політики» від 03.07.2012 року № 5029, який діяв на час складання звіту, відповідав нормам чинного законодавства та ЄВРОПЕЙСЬКОЇ ХАРТІЇ регіональних мов або мов меншин, Страсбург,5 листопада 1992 року, ратифіковано Законом № 802-IVвід 15.05.2003 року, а тому суд слушно вважав, що даний доказ, відповідно до ст. 77,78 ЦПК України є належним та допустимим.

Крім того, такий звіт відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-111 від 12.07.2001 року зі змінами та фактичному розміру ринкової вартості транспортного засобу з урахуванням всіх факторів, які відносяться до зниження вартості т.з., та відповідно до ст.77 ЦПК України є належним доказом, а сам розмір матеріальної шкоди в розмірі 133820,33 грн позивачем доведений.

Як не впливає на правильність оскаржуваного рішення і посилання заявника на ненадання позивачем доказів ремонту пошкодженого транспортного засобу перед його відчуженням, оскільки пошкодження автомобіля може впливати лише на вартість відчуженого ТЗ, а не на розмір завданої його власнику внаслідок ДТП шкоди.

Щодо оскарження ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 травня 2024 року про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

У даній справі предметом спору є вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди і ця вимога не врегульована як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, тому немає підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору.

З вказаних підстав не підлягає задоволенню вимога апеляційної скарги про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів також зазначає, що хоча заявником і ставиться питання про скасування рішення в цілому, проте апеляційна скарга не містить доводів щодо зменшеного судом розміру відшкодування на суму страхового ліміту. Крім того, зменшення розміру жодним чином не порушує прав заявника.

Отже, вказані, а також інші доводи апеляційної скарги, зокрема, й щодо розміру майнової шкоди, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи фактично були змістом його заперечень проти позову та були предметом дослідження у суді першої інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, скасування рішення суду та закриття провадження по справі з наведених відповідачем підстав неможливе.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Туманова Дениса Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року та ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 березня 2024 року і 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 18 квітня 2025 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова