ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4032/25 Справа № 185/8346/24 Головуючий у першій інстанції: Зінченко А. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), представника ОСОБА_1 - Завгороднього Андрія Миколайовича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Зінченко А.С. від 20 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), обґрунтовуючи це тим, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/10700/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Під час розгляду адміністративної справи №160/10700/24 Дніпропетровським окружним адміністративним судом було встановлено, що на особисті кошти громадянки ОСОБА_1 , які перебувають у АТ «УкрСибБанк» на рахунку ТП All INCLUSIVE, для зарахування аліментів, IBAN: НОМЕР_1 , було накладено арешт на підставі постанов державного виконавця від 14 січня 2022 року, від 16 лютого 2022 року та від 23 лютого 2022 року. 15 травня 2024 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд, розглянувши у письмовому провадженні зазначену адміністративну справу №160/10700/24, ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю. Зазначеним рішенням визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо залишення арештів на картковий рахунок ТП All INCLUSIVE, IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «УкрСибБанк» на ім`я громадянки ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), для зарахування аліментів, зобов`язано посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешти з грошових коштів на картковому рахунку ТП All INCLUSIVE, IBAN: НОМЕР_1 відкритий в Акціонерному товаристві «УкрСибБанк» на ім`я громадянки ОСОБА_1 , для зарахування аліментів. За інформацією з листа Павлоградсько - Юр`ївського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 липня 2024 року за вихідним №28.18/140097 достовірно відомо, що станом на 09 липня 2024 року арешти з грошових коштів знято. Вважає беззаперечний факт, що ОСОБА_1 досить тривалий час, а саме в період з 14 січня 2022 року по 08 липня 2024 року, практично була позбавлена можливості користуватися грошовими коштами. Дніпропетровський окружний адміністративний суд у адміністративній справі №160/10700/24 дійшов висновку, що внаслідок накладення арешту на зазначений рахунок порушено права неповнолітньої дитини позивачки на належне матеріальне забезпечення та достатній життєвий рівень, оскільки накладення арешту перешкоджає вільно розпоряджатись грошовими коштами, що надходять на рахунок її матері. Внаслідок протиправної бездіяльності посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відбулося порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , що передбачені чинним законодавством України. Саме через протиправну бездіяльність посадових осіб, здоров`я та психоемоційний стан позивача у справі зазнали шкоди. Позивачка витрачала власний час, сили та кошти на складання та подання процесуальних документів, особистий прийом уповноваженими органами, в зв`язку із чим зазнавала, як людина, певних ушкоджень здоров`я та психоемоційного стану. Перебуваючи у незвичному для себе психоемоційному стані, емоції позивачки досягли саме того рівня, який заподіяв моральну шкоду. Так, ситуація, яка пов`язана із протиправною бездіяльністю посадових осіб відповідача під час виконання в межах своєї компетенції своїх завдань, сприймається позивачкою вкрай негативно. Ситуація, що досліджується за справою, має психологічно деструктивний характер для позивачки, яка призводить до негативних змін у структурі особистості: в емоційній сфері, у психофізіологічному стані та у звичній діяльності, додаткові перешкоди для реалізації її оптимальної життєдіяльності, порушення соціального функціонування, життєвих планів. Зазначені моральні страждання знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ситуацією, яка пов`язана із протиправною бездіяльністю посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в цілому за контролем над розглядом матеріалів та кожною посадовою особою окремо, під час виконання кожним із них в межах своєї компетенції службових завдань. Вивчивши аргументи та співставивши їх з дійсними обставинами справи, вважає, що причинний зв`язок наявний. Разом з тим у ситуації, що склалась відносно позивачки, проведення розгляду матеріалів обумовлене його не здійсненням, або здійснення поверхнево, виконавчі дії проводилися епізодично та неефективно, вимоги закону щодо швидкого, повного та неупередженого розгляду процесуальних матеріалів не виконувалися. Причинами та умовами, які сприяли допущенню порушень законності посадовими особами Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є неналежне та безвідповідальне ставлення до виконання посадових обов`язків, відсутність постійного і дієвого контролю з боку керівника за діями підлеглого. Зазначають, що розмір моральної шкоди слід визначити за повні календарні місяці перебування рахунку під арештом й прийняття законного рішення, тобто в період з 14 січня 2022 року по 08 липня 2024 року, тобто за повні 28 (двадцять вісім) календарних місяці, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. Таким чином, розмір моральної шкоди становить: 28 календарних місяці помножуємо на 8000,00 грн, дорівнює 224000,00 грн. Тому позивачка просила стягнути на свою користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, яку заподіяно ОСОБА_1 протиправною бездіяльністю посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у розмірі 224000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність дійсним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/10700/24 від 15 травня 2024, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо залишення арештів на картковий рахунок ТП All INCLUSIVE, IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «УкрСибБанк» на ім`я Громадянки ОСОБА_1 , для зарахування аліментів, зобов`язано посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешти з грошових коштів на картковому рахунку ТП All INCLUSIVE, IBAN: НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «УкрСибБанк» на ім`я Громадянки ОСОБА_1 , для зарахування аліментів (а.с. 9-12). Рішення набрало законної сили 28.05.2024,

У вказаному рішення встановлені наступні обставини.

30 червня 2021 року відділенням поліції №1 Павлоградського районного ВП винесено постанову ГАБ №018932 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто громадянку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 170,00 грн.

16 серпня 2021 року державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (далі державний виконавець у належному відмінку) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66513945 про стягнення штрафу в сумі 340,00 грн з ОСОБА_1 на користь держави.

30 вересня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження.

22 листопада 2021 року відділенням поліції №1 Павлоградського районного ВП винесено постанову ГАБ №245353 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто громадянку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 170,00 грн.

В подальшому, 09.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68076026 про стягнення штрафу в сумі 340,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

Згідно Інформації про виконавче провадження від 27.04.2024 №68076026: 10.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; 16.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; 16.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів; 23.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 83).

На підставі того, що при перевірці майнового стану встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, 06 травня 2023 року в.о. начальника відділу Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (п. 2 ч. 1 ст. 37).

25 листопада 2021 року відділенням поліції №1 Павлоградського районного ВП винесено постанову ГАБ №562780 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто громадянку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 170,00 грн.

09 січня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68076029 про стягнення штрафу в сумі 340,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

Згідно Інформації про виконавче провадження від 27.04.2024 №68076029: 10.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; 16.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; 16.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів; 23.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

06 травня 2023 року в.о. начальника відділу Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження.

На підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення ГАБ №018932 12.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67863656 про стягнення штрафу в сумі 340,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

14 січня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

На підставі того, що при перевірці майнового стану встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, 06.05.2023 в.о. начальника відділу Тернівського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (п. 2 ч. 1 ст. 37).

05 квітня 2024 року листом за вих. №11/3910 АТ «Укрсиббанк» на звернення позивачки за вх. №83/57-1-09/32 від 02.04.2024 надало роз`яснення, що до банку надійшли зазначені вище постанови про арешт коштів клієнта, та вказані вище постанови про арешт коштів були прийняті банком до виконання на підставі Інструкції.

03 квітня 2024 року представник позивача звернувся до начальника Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із зверненням щодо здійснення відповідних виконавчих дій стосовно зняття арешту з особистих коштів Громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Акціонерному товаристві «УкрСибБанк».

Представником позивача у позовній заяві зазначено, що оригінал довідки від 07.02.2022 вих. №57-1-09/28/25, яка видана Акціонерним товариством «УКРСИББАНК», надавався на розгляд відділу Державної виконавчої служби, однак підтверджень зазначеного представник позивача до суду не надав.

Отже, матеріали адміністративної справи не містять доказів, що виконавцю було надано підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є коштами для утримання неповнолітньої дитини, які розміщені на рахунку призначеному для їх зарахування.

11 квітня 2024 року відділом на адресу адвоката направлено відповідь про відмову у знятті арешту, оскільки законні підстави для вчинення виконавчих дій відсутні. Відповідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Зняття арешту з майна та коштів боржника за строком давності законодавство не передбачено.

Під час розгляду адміністративної справи відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що державним виконавцем накладено арешт на банківський рахунок, на який надходять аліменти на утримання дитини, та не враховано, що аліменти на утримання дитини є іншою допомогою на дітей у контексті пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

В контексті наведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок накладення арешту на зазначений рахунок порушено права неповнолітньої дитини позивачки на належне матеріальне забезпечення та достатній життєвий рівень, оскільки накладення арешту перешкоджає вільно розпоряджатись грошовими коштами, що надходять на рахунок її матері.

Згідно листа Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №28.18/140097 від 09.07.2024, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/10700/24 від 15 травня 2024 винесені постанови про зняття коштів з рахунку ОСОБА_1 . Станом на 09.07.2024 згідно обміну постановами з банками арешт знято (а.с. 13).

Статті 8, 55 Конституції України передбачають, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним, як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1174 ЦК України.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

В свою чергу, неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Таким чином, підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

При цьому передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у справі №160/10700/24 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для даної справи, встановлена протиправна бездіяльність посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо залишення арештів на рахунку відкритого позивачкою для зарахування аліментів; приймаючи до уваги глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 діями посадових осіб відповідача, характер порушення її прав, наслідки такого порушення, які полягали у позбавленні можливості користуватись коштами, призначеними для утримання дитини; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., яка завдана протиправною бездіяльністю посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилання Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в апеляційній скарзі на те, що стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України є зловживанням ОСОБА_1 своїх прав та обов`язків перед державою, оскільки заборгованість згідно виконавчих документів нею не сплачувалась та не вживалися дії щодо їх самостійного виконання - є безпідставними, оскільки дії позивачки щодо невиконання виконавчих документів не спростовують протиправну бездіяльність посадових осіб ДВС щодо залишення арештів на рахунках, які були призначені для зарахування аліментів на дитину, та які є власністю саме останньої, а не ОСОБА_1 , яка має право розпорядження такими коштами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачка не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди внаслідок бездіяльності посадових осіб Павлоградського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є необгрунтованими. Так, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Факт протиправної бездіяльності посадових осіб Павлоградського відділу Державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) встановлений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, яке набрало законної сили, за результатом розгляду адміністративної справи №160/10700/24.

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо заниженого розміру моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, особливості впливу події на позивачку, виходячи із презумпції, що порушення прав людини з боку держави в особі її органів завжди викликає у людини негативні емоції, взявши до уваги психологічне напруження, розчарування та незручності, що були заподіяні ОСОБА_1 , виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби протиправною, порушене право позивачки фактично було відновлено, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн та вважав, що ця сума буде достатньою для компенсації негативних наслідків морального характеру та не призведе до безпідставного збагачення.

Отже, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 09 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова