Номер провадження: 22-ц/813/1629/25
Справа № 520/2435/14-ц
Головуючий у першій інстанції Маломуж А.І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович

скаржник ОСОБА_1

представник скаржника Якових Євген Володимирович

розглянули у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Якових Євген Володимирович на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2021 року, постановлена у складі судді Маломуж А.І., у приміщенні того ж суду

за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

27 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовано наступними обставинами. На виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича знаходиться виконавче провадження №63698787 з виконання виконавчого листа №520/2435/14-ц, виданого 13.05.2020 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське Регіональне управління» суму боргу за кредитним договором №15-к-255 від 19 листопада 2007 року в розмірі 1268754 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 14 (чотирнадцять) копійок.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2019 року замінено сторону стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

23 листопада 2020 року постановою Приватного виконавця відкрито виконавче провадження №63698787, яка рекомендованим повідомленням направлялась боржнику. Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішення суду 23.11.2020 та 12.02.2021 винесено постанову про арешт майна та коштів боржника у межах суми звернення стягнення, про що боржник повідомлений належним чином.

19.05.2021 р. Приватним виконавцем на адресу боржника: АДРЕСА_1 , направлений рекомендованим листом виклик №3998 відповідно, яким зобов?язано боржника з?явитися до виконавця 28.05.2021 р. об 10:30 годині та надати документи і відомості, згідно з зазначеним у викликах переліком. Боржник у зазначений час та дату не з?явився та законні вимоги приватного виконавця не виконав, про що складено акт від 28.05.2021 р.

Таким чином, Боржник фактично ігнорує законні вимоги приватного виконавця та ухиляється від виконання рішення суду. Рішення суду до теперішнього часу залишається невиконаним, тому, необхідно обмежити боржника у праві виїзду за кордон.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою суду від 31.08.2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржницю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до виконання зобов`язань за виконавчим документом - виконавчим листом №520/2435/14-ц, виданого 13.05.2020 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Одеса, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України Одеській області 09 квітня 2004р., Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму боргу за кредитним договором № 15к-255 від 19 листопада 2007 року в розмірі 1268754,14 гривні.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 рішення суду не виконала, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що відносно боржника ОСОБА_2 існує невиконане зобов`язання за рішенням суду, щодо відшкодування заборгованості за кредитним договором. Боржник ОСОБА_1 неодноразово викликався до приватного виконавця, проте до нього боржник не з`являлась та будь-яких заходів щодо відшкодування боргу не вчиняла. Тобто ухилявся від виконання покладених на неї зобов`язань за рішенням суду. Окрім того, приватним виконавцем здійсненні запити до державних установ, проте майно за боржником не виявлено. Тому суд вважає за можливе задовольнити подання та тимчасово обмежити у праві виїзду за межу України ОСОБА_1 ..

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду. В поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 31.08.2021 року у справі №520/2435/14-ц скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні поданняприватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження особи (боржника), ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що не погоджується із зазначеною ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 31.08.2021 року та вважає її незаконною.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 фактично сплатила борг за рішенням суду у розмірі 39 736,00 доларів США (вартість належного заявниці автомобілю, який був реалізований виконавчою службою), що свідчать про неухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду. Проте, а ні Банк, а ні приватний виконавець не повідомляли суд про вказані обставини.

Також апелянт зазначає, що зі сторони державної виконавчої служби та приватного виконавця на протязі 10 років не було вчинено дій щодо реалізації заставного автомобіля, який був переданий банку ще у 2010 році.

Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 є жінкою та має право виїхати за кордон у зв`язку зі збройною агресією РФ, з метою збереження свого життя, проте обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє її такого права, що є неприпустимим.

Позиція учасників справи.

14 січня 2025 року на адресу суд надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс».

У відзиві ТОВ «Дебт Форс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 31.08.2021року залишити без змін, посилаючись на те, що боржник обізнаний про судове рішення Київського районного суду міста Одеси від 15 липня 2014 року та повідомлений про відкриття виконавчого провадження, частково або в повному обсязі рішення суду першої інстанції не виконав, на виклик не з`явився, декларацію про доходи та майно не подав.

Також у відзиві ТОВ «Дебт Форс» посилається на те, що твердження, які містяться в апеляційній скарзі, стосовно вилучення у боржниці в 2010 році заставного автомобіля марки ACURA в рахунок погашення заборгованості не знайшли свого підтвердження та не мають жодного відношення до розрахованої суми залишку боргу за кредитом, що підлягає сплаті у розмірі згідно Рішення суду від 15.07.2014 року по справі №520/2435/14-ц для повного виконання зобов?язань за договором від 19.11.2007 року.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду , до суду з`явились представники сторін та надали суду пояснення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича знаходиться виконавче провадження №63698787 з виконання виконавчого листа №520/2435/14-ц, виданого 13.05.2020 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське Регіональне управління» суму боргу за кредитним договором №15-к-255 від 19 листопада 2007 року в розмірі 1268754 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 14 (копійок).

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2019 року замінено сторону стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

23 листопада 2020 року постановою Приватного виконавця відкрито виконавче провадження №63698787, яка рекомендованим повідомленням направлялась боржнику (а.с. 18). Колегія суддів звертає увагу на те, що виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону №1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №643/8028/15 (провадження №61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі №520/10954/15-ц (провадження №61-7198св20), від 17.08.2022 № 404/6999/13-ц, від 13 вересня 2023 № 761/17501/21.

Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішення суду 23.11.2020 та 12.02.2021 винесено постанову про арешт майна та коштів боржника у межах суми звернення стягнення (а.с. 26-31).

19.05.2021 р. Приватним виконавцем на адресу боржника: АДРЕСА_1 , направлений рекомендованим листом виклик №3998 відповідно, яким зобов?язано боржника з?явитися до виконавця 28.05.2021 р. об 10:30 годині та надати документи і відомості, згідно з зазначеним у викликах переліком. (а.с. 41) Боржник у зазначений час та дату не з?явився та законні вимоги приватного виконавця не виконав, про що складено акт від 28.05.2021 р. (а.с. 42).

Відповідно судом встановлено, що під час здійснення виконавчих дій, приватним виконавцем вживалися заходи щодо примусового виконання зазначеного рішення, здійснено повну перевірку майнового стану боржника, однак не виявлено майна та коштів, за рахунок яких можливо повністю виконати рішення суду, у зв`язку з чим подальше виконання рішення суду неможливе через перешкоджання боржника у його виконанні.

Рішення суду до теперішнього часу залишається невиконаним, тому, необхідно обмежити боржника у праві виїзду за кордон. Підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України виконавець зазначає наявність у нього невиконаного зобов`язання, підтвердженого рішенням та від виконання якого він ухиляється.

Згідно ст. 33 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлено законом.

Такі обмеження та процедура їх встановлення визначені в п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до них, обмеження боржника у праві виїзду за межі України застосовуються в разі наявності у нього невиконаних зобов`язань та його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим або іншим рішенням.

Як роз`яснив Верховний Суд України в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року під ухиленням слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому обмеження є крайньою мірою до боржника і застосовується у виняткових випадках, коли відсутня будь-яка об`єктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів. Виходячи з матеріалів справи, боржник борг добровільно не сплатив та тривалий час, а саме більше десяти років не сплачує борг чим на думку суду ухиляється від виконання судового рішення, що дозволяє суду обмежити у праві виїзду за межі України так як іншої можливості виконати судове рішення немає.

Відповідно до ч, 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З матеріалів, доданих до подання, вбачається, що приватним виконавцем підтверджено ухилення боржника від виконання судового рішення.

На день звернення з поданням боржником рішення суду не виконано, на виклик до приватного виконавця боржник не з`явився, декларацію про доходи та майно не подав, на поштову кореспонденцію, яка відправляється приватним виконавцем за адресою місця проживання боржника, не реагує.

Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_1 фактично сплатила борг за рішенням суду у розмірі 39736,00 доларів США (вартість належного заявниці автомобілю, який був нібито реалізований виконавчою службою), то вказані доводи не підтверджені жодним належним письмовим доказом в наявних матеріалах справи. Навпаки, в судовому засіданні в апеляційному суді представник третьої особи ТОВ «Дебт Форс» пояснив , що реалізація автомобіля була здійсненна за іншим виконавчим провадженням, що не заперечувалось представником боржника.

Крім того, апеляційна скарга взагалі не містить будь яких доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Більш того, у поданих до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та НБУ адвокатських запитах, представником ОСОБА_1 прямо зазначено, що заявниці невідомо, чи дійсно був врахований автомобіль марки ACURA, модель МDХ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в рахунок повернення кредиту (а.с. 77-78; 81-82)

У відповідях ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та НБУ зазначено, що у останніх відсутня інформація про факт звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором (а.с. 79-80; 84-85)

Таким чином, доводи апеляційної скарги про сплату частини суми боргу шляхом реалізації належного ОСОБА_1 заставного автомобіля марки ACURA, модель МDХ, 2007 року випуску, не підтверджені жодним доказом, є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Аналогічно безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що зі сторони державної виконавчої служби та приватного виконавця на протязі 10 років не було вчинено дій щодо реалізації заставного автомобіля, який був переданий банку ще у 2010 році, оскільки, як вже вказувалось вище, апелянтом не надано жодного доказу дійсної передачі вказаного автомобіля для реалізації банку, та здійснення банком його примусової реалізації, крім того, ОСОБА_1 рішення суду не виконала, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Також колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що саме на боржника, тобто на ОСОБА_1 , законом покладений обов`язок виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року, і саме останньою мали вживатися усі передбачені законом заходи для виконання вказаного судового рішення, чого апелянтом зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є жінкою та має право виїхати за кордон у зв`язку зі збройною агресією РФ, колегією суддів могли бути прийняті до уваги, виходячи з того, що борг заявницею був би частково погашений, однак рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/2435/14-ц від 15 липня 2014 року не виконується ОСОБА_1 вже протягом 10 років, а відтак, вказані обставини не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та для звільнення боржника від виконання рішення суду..

Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у п. 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що за умови обізнаності ОСОБА_1 про наявність невиконаних грошових зобов`язань, судового рішення про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, за невиконання якого її було обмежено у праві виїзду за межі України до виконання таких зобов`язань, ненадання доказів щодо сплати такої заборгованості, підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, заявником не спростовано, відсутність можливості виконати (частково виконати) обов`язок не доведено, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливили вчинення реальних дій на виконання обов`язку з 2014 року, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Заявник не подала жодних доказів, що вона намагалась виконати рішення суду за рахунок інших грошових коштів або наявного у неї рухомого майна будь-якої цінності.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання держаного виконавця, що не робить неможливим виїзд боржника у випадку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції та не дають підстави для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко