16.04.2025 Єдиний унікальний номер 205/2123/25
Провадження номер 2-з/205/331/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Курбанова Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 р. ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: нежитлове приміщення 269, що розташоване у АДРЕСА_1 та заборонити Дніпровській міській раді та іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (відчуженням будь-яким способом, передання в оренду, користування).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначила, що щодо спірного майна (предмету іпотеки) з моменту укладення та нотаріального посвідчення 25.07.2014 р. відповідного договору проведено державну реєстрацію обтяження нерухомого майна. На теперішній час ані договір іпотеки від 25.07.2014 року, ані державна реєстрація обтяження нерухомого майна не визнано недійсними, не припинено та не скасовано у передбаченому законом порядку. Проте, позивач отримав інформацію, що у квітні 2024 року Дніпровська міська рада, не зважаючи на те, що спірне майно не було фактично передано в порядку виконання судових рішень органу місцевого самоврядування через наявність договору іпотеки та відповідного обтяження нерухомого майна, прийняла рішення про прийняття приміщення на свій баланс. Крім того, не зважаючи на наявність зареєстрованого обтяження майна, переданого в іпотеку, міська рада у серпні 2024 року здійснила перереєстрацію права власності на об`єкт іпотеки: нежитлове приміщення 269, що розташоване у АДРЕСА_1 зі ОСОБА_2 на Дніпропетровську міську раду. Отже, Дніпровська міськрада, всупереч приписів Закону «Про іпотеку», не зважаючи на наявність обтяження на предмет іпотеки та на наявність у ОСОБА_1 вищого пріоритету на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, здійснила дії, які можуть унеможливити захист інтересів позивача. Такі дії до вирішення питання щодо недійсності договору іпотеки та про можливість у судовому порядку задовольнити вимоги ОСОБА_1 на звернення стягнення на предмет іпотеки, дають підстави вважати, що невжиття заходів з забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову передбачених статтею 150 цього Кодексу.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч. 1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємстві організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (дляфізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб -громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, занаявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

Отже, при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За наслідками розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд відповідно до частин 9-10 ст. 153 ЦПК України може постановити ухвалу про повернення заяви заявникові, а також про вжиття заходів забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову, вказані ухвали підлягають оскарженню відповідно до статті 353 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши доводи та обґрунтування, викладені в заяві про забезпечення позову, дослідивши докази на які посилається представник у поданій заяви, встановив, що відсутні належні докази для вжиття заходів забезпечення позову, а саме витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на день звернення до суду із заявою про накладення арешту, завірений належним чином, в той самий час позивачем до заяви надана ксерокопія фотокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, не завірена, не у повному обсязі та отримана станом на 03.03.2025 р., що унеможливлює встановити статус спірного майна на день розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2017 р. №205/7808/16-ц накладено арешт на нерухоме майно: нежитлове приміщення 269 що розташоване у АДРЕСА_1 , а та з наданої частки фотокопії витягу не можливо встановити подальні дії реєстратора щодо цього майна.

За таких обставин, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Курбанова Н. М.