Справа № 211/1625/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

при секретарі судового засідання Розстальної К. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Верхуша Я. О.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Верхуша Я. О. звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що позивач проживала разом з ОСОБА_4 з 2012 року як дружина та чоловік, шлюб між ними зареєстрований не був. За час їх спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак запис про батька у Книзі реєстрації народжень був здійснений у порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. 03.01.2023 ОСОБА_4 був мобілізований до ЗСУ та загинув під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час проживання позивача з ОСОБА_4 у них були стійкі відносини, притаманні шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, мало місце взаємне матеріальне забезпечення та піклування. Позивач з ОСОБА_4 проживали в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є її дошлюбним майном. У квартирі вони разом робили ремонт, купували меблі, та побутову техніку, всі свята проводили разом за весь період спільного проживання, разом подорожували. З моменту мобілізації ОСОБА_4 (з 03.01.2023) по день його смерті позивач з загиблим постійно підтримувала зв`язок телефоном та у месенджерах. За час спільного проживання позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали автомобіль Volksvagen Passat, днз. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 . Автомобіль та документи на нього знаходяться у позивача. Оскільки автомобіль було придбано позивачем та загиблим в період фактичних шлюбних відносин, позивач вважає дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

У позовній заяві представник позивача вказує, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 необхідне для набуття права на звернення з заявою на отримання одноразового грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, а також на визнання за нею права власності на частину вказаного автомобіля, як такого, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник позивача просить суд ухвалити рішення яким 1) встановити факт того, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу у період часу з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля Volksvagen Passat, 2001 року випуску, днз. НОМЕР_1 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 матеріали справи направлено до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю (а. с. 43).

Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а. с. 52).

18.06.2024 до суду надійшов спільний відзив від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З відзиву слідує, що відповідачі є батьками ОСОБА_4 . Відповідачі ставлять під сумнів інформацію, яка міститься у акті, долученому до позовної заяви, про те, що ОСОБА_1 в період з 2012 року по 07.09.2023 проживали однією сім`єю, оскільки ОСОБА_4 з 2007 по 20.03.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і відповідно з нею проживав однією сім`єю. Крім того, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження, а тому не могла проживати однією сім`єю з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2012 року, як зазначено у акті. Також зі слів сина відповідачам відомо, що між ним та ОСОБА_1 часто виникали сварки, конфлікти, скандали та непорозуміння. Син відповідачам повідомляв, що вважає для себе за неприйнятне спільне проживання із ОСОБА_1 , просив розірвати договір оренди з орендарями належної відповідачам квартири, щоб він мав змогу там оселитися. В січні 2023 року після чергового скандалу з ОСОБА_1 , не бажаючи спільно з нею співіснувати, син відповідачів став до лав ЗСУ захищати Батьківщину, тому у період з 03.01.2023 (початку військової служби) по 07.09.2023 (день загибелі) ОСОБА_4 не міг проживати разом однією сім`єю з ОСОБА_1 . Також у відзиві відповідачі вказують, що копії телефонного листування ОСОБА_1 з їх сином та світлини, датовані з 2012 по 2020 роки не є достатніми доказами існування між ними сімейних стосунків станом на 07.09.2023. Відповідачі посилаються на те, що на відміну від них, ОСОБА_1 не турбувалася про ОСОБА_4 , не відвідувала його в лікарнях після поранення, станом його здоров`я не цікавилася, а після загибелі не брала жодної участі у його похованні.

Також відповідачі у відзиві звинуватили позивача у образах на їх адресу, невідвідування могили ОСОБА_4 , забороною Амелії спілкуванню з ними та використання у власник корисливих цілях автомобіля Opel Zafira, який відповідачі разом з батьками іншого загиблого військовослужбовця придбали для військових потреб.

В частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину автомобіля Volksvagen Passat, 2001 року випуску у відзиві відповідачі зазначили, що вони передали ОСОБА_4 власні грошові кошти у розмірі 500 доларів США на придбання цього автомобіля. Крім того, у рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором, приватним виконавцем було накладено арешт та вказаний автомобіль, та відповідачами самостійно було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 41430,78 грн. в рахунок погашення заборгованості. Після сплати боргу приватний виконавець Русецька О. О. винесла постанову про припинення розшуку вказаного автомобіля та постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки у належний ОСОБА_4 автомобіль відповідачами особисто було вкладено кошти, на загальну суму 61670,78 грн., в тому числі 20240 грн. (закурсом долара США 40,48 грн. за 1 долар) на придбання автомобіля та 41430,78 грн. для зняття арешту автомобіля, що становить загалом 1/3 його вартості, ОСОБА_1 не має правових підстав для визнання за нею права власності на частину вказаного спірного майна.

З наведених підстав просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а. с. 58 - 61).

У відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що у травні 2012 року у ОСОБА_4 погіршилися стосунки з його дружиною, між ними припинилися шлюбні відносини та з цього часу він почав проживати з ОСОБА_1 . 20.03.2013 шлюб між ОСОБА_4 та його дружиною було розірвано. Враховуючи, що факт спільного проживання ОСОБА_5 разом з позивачкою ОСОБА_4 прямо не стосується справи, вважає доводи відповідачів такими, що не заслуговують на увагу. Зазначив, що ОСОБА_4 добровільно вступив до ЗСУ та цьому не передували конфлікти з позивачкою, як про це вказують відповідачі у відзиві. Вказує, що між позивачкою та ОСОБА_4 були гарні відносини, позивачка разом з ним після його поранення їздила в госпіталь на проходження ВЛК та на медичні обстеження. Під час відпустки у травні 2023 року ОСОБА_4 приїздив додому, проводив час разом з позивачкою та дітьми. Факт того, що у позивачки та ОСОБА_4 за час спільного проживання народилась дочка є свідченням їх шлюбних відносин. Факт батьківства ОСОБА_4 підтверджено рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2024. Представник відповідача не заперечив проти доводів відповідачів про їх участь у похованні ОСОБА_4 з огляду на те, що вони є батьками загиблого та на правах близьких родичів лише вони могли отримувати відповідні документи та кошти на поховання. Після загибелі ОСОБА_4 відповідачі перестали визнавати ОСОБА_1 як члена сім`ї та не знайшли з нею спільної мови.

Інші доводи відповідачів вважає абсурдними, нічим не підтвердженими та такими, які ніяким чином не впливають на вирішення справи по суті (а. с. 84 - 86).

Ухвалою від 02.10.2024 задоволено клопотання представника позивача та витребувано від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепи Наталії Миколаївни відомості щодо кола осіб, які звертались із заявою про прийняття спадщини чи відмову від неї після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та копії матеріалів спадкової справи, заведеної після його смерті (а. с. 110).

На виконання вимог ухвали від 02.10.2024 від приватного нотаріуса до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, з якої слідує, що після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулись батьки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачі) та позивач ОСОБА_1 (а. с. 121 136 копія спадкової справи).

Ухвалою від 22.01.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються (а. с. 160).

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, пояснили, що їм потрібен час на звернення за правовою допомогою до адвоката.

Надалі відповідачі до суду не з`явились, подали до суду спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, та посилаючись на доводи, викладені у відзиві, заперечили проти задоволення позовних вимог (а. с. 106 - 107).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У наступне судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились.

За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки сторони скористалися своїми процесуальними правами на подання заяв по суті справи, у яких виклали свої доводи та аргументи щодо спірних відносин з відповідними доказами, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, подальший її розгляд здійснювався без фіксування судового процесу технічними записами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, з`ясувавши позицію відповідачів щодо спірних відносин, яка викладена ними у заявах по суті справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 15).

З копії матеріалів спадкової справи слідує, що після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини звернулись батьки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачі) та позивач ОСОБА_1 (а. с.122, 122 на звороті 133).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель PASSAT, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , транспортний засіб 13.10.2020 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 (а. с. 26).

Належність ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу також підтверджується листом ТСЦ МВС № 1248 за вих. № 31/4-1248-1388 від 24.10.2023 (а. с. 132 на звороті).

Судом встановлено та підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, копія якого суду надана разом з іншими матеріалами спадкової справи, що ОСОБА_4 у період з 30.11.2007 по 20.03.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) (а. с. 128 - 129). Дана обставина також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а. с. 62).

Звертаючись до суду із позовом, позивач наполягає на тому, що вона проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 по день смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 та вказана, що автомобіль Volksvagen Passat, 2001 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій з урахуванням того, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою з 30.11.2007 по 20.03.2013, просив встановити факт спільного проживання позивача з померлим ОСОБА_4 з 21.03.2013 по 07.09.2023.

Суд позбавлений процесуальної можливості прийняти до розгляду дану заяву про зменшення позовних вимог з огляду на її подання після закінчення підготовчого засідання.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Як передбачено ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд розглядає справу за обсягом позовних вимог у редакції позовної заяви, прийнятої судом до розгляду.

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, позовні вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з померлим у період з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (час державної реєстрації розірвання шлюбу) є неможливим.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитана в судовому засіданні в якості свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона була знайома з померлим ОСОБА_4 . Його батьків вперше побачила на кладовищі після сперті ОСОБА_4 . Свідок повідомила, що вона проживає у сусідній квартирі поряд з позивачем ОСОБА_1 , яка з ОСОБА_4 приблизно з 2012 року постійно проживали разом у АДРЕСА_1 , у них є спільна дочка ОСОБА_9 , яка ОСОБА_4 називає батьком. Після того, як ОСОБА_4 був призваний на військову службу, його особисті речі залишилися за місцем його проживання та знаходяться там і зараз. Після поранення ОСОБА_4 був у відпустці та приїздив додому за місцем проживання позивачки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 , у сусідньому під`їзді поряд з квартирою АДРЕСА_3 . У 29 квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з 2012 року, у них у 2014 році народилася дочка ОСОБА_9 . Після поранення ОСОБА_4 був вдома. Стосунки у сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_4 доброзичливі, останній проявляв батьківську турботу до дочки ОСОБА_9 .

Оцінюючи покази свідків, суд приймає їх до уваги оскільки покази не викликають сумніву в їх правдивості, їх покази не суперечать іншим доказам у справі.

При ухваленні рішення суд враховує, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.07.2024 по справі № 211/1425/24, яке за відомостями ЄДРСР набрало законної сили 27.08.2024, встановлено факт батьківства ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 133 на звороті - 135).

Відповідно до долученого позивачем до позовної заяви акту від 23.02.2024, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_5 у період з 2012 року по 07.09.2023 мешкали однією сім`єюпо АДРЕСА_1 (а. с. 16).

У суду відсутні підстави вважати вказаний акт неналежним та недопустимим доказом та відсутні сумніви щодо правдивості відомостей, які викладені в цьому акті з огляду на взаємозв`язок з іншими доказами по справі в їх сукупності.

До матеріалів справи позивачем приєднані фотознімки за період з 2012 по 2020 роки зі спільних відпочинків та святкових днів, на яких зображені позивач разом з ОСОБА_4 та їх дочкою ОСОБА_9 , а також копії листування ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби, які свідчать про сімейні відносини між ними.

Обставини та ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявність у них взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю підтверджені також показами допитаних свідків.

Вищенаведені письмові докази у взаємозв`язку з показами свідків, а також з урахуванням наявності спільної дитини, проведення сумісного дозвілля та відпочинку, спільного проживання за однією адресою, безумовно підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Суд враховує положення ч. 2 ст. 3 СК України відповідно до яких сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Тому з огляду на вказане законодавче регулювання спірних правовідносин, суд критично ставиться до доводів відповідачів про неможливість задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_1 з їх загиблим сином разом не проживала у період проходження ним військової служби.

Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та покази свідків, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , проте даний факт з урахування часу розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_4 , встановлюється судом в період з 21.03.2013 року по 07.09.2023 року.

Враховуючи принцип презумпції спільного сумісного майна подружжя, підлягає задоволенню позовна вимога про поділ транспортного засобу марки Volksvagen Passat, 2001 року випуску, як спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки придбання ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу мало місце під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти поділу транспортного засобу відповідачами на виконання вимог ст. 81 ЦПК не надано жодного доказу на підтвердження факту того, що вказаний транспортний засіб є особистою власністю ОСОБА_4 .

Доводи відповідачів про отримання їх сином ОСОБА_4 від них грошових коштів у розмірі 500 доларів США, використаних ним для придбання спірного автомобіля, не ґрунтуються на вимогах закону, адже відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суду не подано доказів на підтвердження передачі відповідачами ОСОБА_4 грошових коштів у заявленому відповідачами розмірі. Доводи про це відповідачів у відзиві на позовну заяву не є належними та достатніми доказами, а тому правового значення не мають.

Погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором у рамках виконавчого провадження, в якому було накладено арешт на спірний автомобіль не є тією підставою, яка за обставинами даної справи спростовує презумпцію спільного сумісного майна подружжя. Кредитні правовідносини, за якими було відкрито виконавче провадження не стосуються обставин придбання спірного автомобіля.

Враховуючи, що відповідно до положень СК України частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, в порядку поділу майна підлягає визнанню право власності за позивачем на 1/2 частину транспортного засобу марки Volksvagen Passat, 2001 року випуску.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину спільного сумісного майна.

Суд також враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі. Інші доводи учасників процесу не спростовують висновків суду по даній справі.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного та керуючись ст. 57, 60, 74 СК України, ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 21 березня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу Volksvagen Passat, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_1 .

Стягнути у рівних частках із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн., тобто по 1211,20 грн. з кожного.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 , місцезнаходження АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено без проголошення 17 квітня 2025 року.

Суддя Сіденко С. І.