Номер провадження: 22-ц/813/1899/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Громіка Д. Д. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні АТ «Універсал банк» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в акціонерному товаристві "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 19.11.2019. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 65000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

АТ "Універсал Банк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка складає 80507,88 грн, з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 80507,88 грн, заборгованість за пенею та комісією 0 грн.

Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 80507,88 грн та судові витрати у розмірі 2684 грн.

28 лютого 2024 року від представника відповідача - адвоката Гречко І.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що на підтвердження порушення своїх прав позивач повинен був надати докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту - грошових коштів, які він хоче отримати в судовому порядку. Таких доказів позивач не надав. Також згідно розрахунку заборгованості вбачається, що позивач показує в розрахунку лише «залишок заборгованості» по справі і на першу дату 06.01.2021 року» в нього вона вже складає 9866,5 грн. З цього приводу відповідач просить застосувати до всіх вимог позивача строк позовної давності. У зв`язку з наведеним просить суд відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача 11 березня 2024 року подав відповідь на відзив. Згідно якого зазначив, що положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «mоnobank», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.mоnobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг. Отже, підписанням Анкети-заяви від 19.11.2019 року відповідач підтвердив отримання примірника Договору, ознайомився з умовами та правилами, та зобов`язався виконувати договір. Представник зазначив, що у разі, якщо клієнт не погоджується із запропонованими змінами він має право розірвати Договір в односторонньому порядку, при цьому попередньо погасивши заборгованість за Договором, без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Представник зазначив, що відповідач не звертався до Банку з непогодженням про зміни Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та продовжував користуватись карткою.

Відповідно до п. 4.2.19 розділу 4 Умов та правил: на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, ознайомлюватись із чинною редакцією Договору, що розташований на сайті або в мобільному додатку. У відзиві на позовну заяву представник позивача посилається на ЗУ «про електронну комерцію», та відповідно зазначає, що згідно ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. В підписаній Анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. З урахуванням викладеного та відповідно до правил переходу до наступного етапу, представник зазначив, що між сторонами було досягнуто згоди всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням підпису.

Щодо розрахунку заборгованості боржника представник зазначив, що згідно з позицією ВС постанова від 08.07.2020 у справі № 464/4985/15-ц спростовані твердження заявника з приводу не надання позивачем належних доказів на підтвердження розміру заборгованості. ВС у даній постанові зазначив, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Представник зазначив, що згідно виписки про рух коштів на рахунку, кредитний ліміт боржника складає: 65000, 00 гривень. Згідно п. 3 Анкети-заяви до Договору відповідач просив встановити кредитний ліміт на суму вказану в мобільному додатку. Пільговий період за користування кредитним лімітом становить 62 дні.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою Боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 232 853,17 грн. За весь час користування карткою Боржником було проведено витрат по картці на суму 313 361,05 грн. Отже, сума коштів, яка не була повернута Банку, становить 80 507,88 грн.

Тобто, у випадку коли боржник сплачує щомісячні платежі, то нараховується процентна ставка базова 3,1% в місяць (37,2% річних), у випадку коли боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто наявні прострочена заборгованість, нараховується процентна ставка збільшена відсоткова ставка на суму загальної заборгованості 6,4 % у місяць (74,4% річних). Представник зазначив, що Банк вправі самостійно здійснити перерозподіл коштів, що надійшли в рахунок погашення заборгованості, шляхом проведення бухгалтерських проводок. Також, представник позивача зазначив, що виписка по рахунку є належним та допустимим доказом заборгованості, оскільки саме такі висновки викладені в постанові ВС, зокрема у справі № 200/5647/18 від 16.09.2020 року. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити в повному обсязі. До відповіді на відзив на позовну заяву надано виписку руху коштів по картці від 06.03.2024 року, довідку про наявність рахунку та довідку про розмір встановленого кредитного ліміту.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року позов АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2019 у розмірі 80507,88 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» сплачений судовий збір у розмірі 2684 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним та необґрунтованим, просить оскаржуване рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банка відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок, а саме: встановлення кредиту ототожнюється з наданням кредиту в розмірі 65000 грн, оскільки відповідальність за кредитними коштами наступає не по досягненню кредитного ліміту, а за кожним платежем окремо, кошти повинні сплачуватися та стягуватися в різні часові терміни.

Вказує, що відповідачем наголошувалося на тому, що згідно наданого розрахунку, позивач показує лише «залишок заборгованості» на першу дату 06.01.2021, яка складає 9866,50 грн, тому просить застосувати строк позовної давності.

Зазначає, що надані позивачем докази не містять відомостей щодо отримання відповідачем кредиту, розміру кредитного ліміту та коштів, які не повернуто.

Жодного нормального розрахунку не було надано, з розрахунку, який є в матеріалах справи, не вбачається порядку зарахування тих коштів, які сплачувалися відповідачем.

Також вказує, що не погоджується з розміром заборгованості, як і з доводами суду про її допустимість, оскільки належного розрахунку або квитанції щодо отримання таких коштів до матеріалів справи в строк, встановлений ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивачем не було надано. А також судом не виконувалися вимоги ст. 126 ЦПК України по відношенню до нових доказів поданих разом із відповіддю на відзив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості стягнення заборгованості у розмірі 80507,88 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦКУ країни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205,207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресові на пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 19.11.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 65000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

До матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.11.2019 року та виписка про рух коштів по картці відповідача від 06.03.2024 року з якого вбачається отримання, користування кредитом Боржником, а також те, що після отримання банківської картки Боржник здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 65000,00 гривень, що не спростовано належними доказами стороною відповідача.

Також суд погодився з твердженням позивача про те, що поповнення, які проводив відповідач, свідчать про те, що відповідач усвідомлював, що винен банку кошти, які використав з кредитного ліміту, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що існування заборгованості за кредитом відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважав, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з актуальною (чинною) редакцією Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк», таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірник у мобільному додатку, вони зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Окрім цього, ОСОБА_1 беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту, банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток (пункт 3 Анкети-заяви).

Положенням п. 6 анкети-заяви визначено, що відповідач просив вважати наведений зразок власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/ електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в банку. Засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 02F2814DA4CE699AA9F87F186F42CC63A933FDA2345F676FFC3FBA328F6EA33190, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дії згідно з договором.

Підписуючи анкету-заяву, відповідач надав право та доручив АТ «Універсал банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал банк», без додаткових розпоряджень для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед АТ «Універсал банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком (пункт 10 анкети-заяви).

Також з долучених до позовної заяви документів убачається, що сторонами підписано паспорт споживчого чорної картки Monobank, відповідно до якої: типу кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; сума ліміту від 0 до 500000 грн; пільгова процентна ставка 0,00001; базова процентна ставка 3,1 % в місяць (37,2% річних); тип процентної ставки - фіксована; комісія за зняття готівки на суму що перевищує залишок власних коштів 4% від суми зняття; загальні витрати за кредитом 36668,07 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 136668,07 грн; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 44,26 %.

Дата надання вказаної інформації є датою підписання договору кваліфікованим електронним підписом кредитодавця. Паспорт споживчого кредиту містить відомості про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2023 року.

Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а також підтвердив, отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 19 листопада 2019 року відповідач власноруч підписав у паперовій формі анкету-заяву, що не спростовано останнім, за умовами якої, просив відкрити поточний рахунок, встановити кредитний ліміт відповідно до умов договору. Також відповідач погодився, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого останній підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

Підписуючись особисто у графі «клієнт ОСОБА_1 », останній погодився, що підписанням цієї анкети-заяви підтверджується факт передачі йому другого примірника анкети-заяви, платіжної картки Monobank та тарифів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору.

Разом із тим, колегія суддів враховує, що на час апеляційного перегляду, договір про надання кредиту спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка monobank, укладений від 19 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та банком, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ "Універсал Банк" виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти.

На підтвердження наявності заборгованості банком долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.11.2019, укладений між Універсал банк та ОСОБА_1 станом на 01.08.2023, відповідно до якого залишок загальної заборгованості складає 80507,88 грн.

Вказаний розрахунок містить відомості, що відповідачем на погашення заборгованості вносились кошти, зокрема перший платіж 07.01.2021 року у розмірі 570,00 грн, останній 29.10.2022 у розмірі 1000 грн.

Крім того, позивачем в суді першої інстанції надано відповідь на відзив як заява по суті справи, до якого надано виписку по рахунку на ім`я відповідача за період з 19.11.2019 по 01.08.2023 (інформація по картці НОМЕР_1 ), кредитний ліміт 65000 грн, по якій витрати за період становлять 313361,05 грн, зарахування за період 232853,17 грн (а.с. 77-98).

Оскільки відповідач, у відзиві на позовну заяву Банку, заперечував проти позову через відсутність доказів щодо отримання кредиту, розміру кредитного ліміту та коштів, які не повернуто, то відповідачем на спростування такого до відповіді на відзив як заяві по суті справи на спростування вказаних доводів надано певні докази, які обґрунтовано прийнято судом як такі, що стосуються предмету доказування по справі. Оскільки судом не встановлювався строк на подання відповіді на відзив, то довід апеляційної скарги про подання таких доказів поза межами процесуального строку не ґрунтується на вимогах закону.

Також позивачем надано довідку про наявність рахунку та видачу на ім`я ОСОБА_1 картки «Чорна картка» Монобанк НОМЕР_2 , активна до 12/24 (а.с. 99).

Згідно довідки про розмір останнього кредитного ліміту: 19.11.2019 сума кредитного ліміту складає 5 000 грн; 15.06.2020 - 30 000,00 грн; 20.02.2021 60 000,00 грн; 01.08.2021 65000,00 грн. (а.с. 100).

Вказане у своїй сукупності доводить як розмір заборгованості, так і кредитний ліміт, проти чого заперечує відповідач, а також спростовує його твердження про те, що Банком не було надано доказів для підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

Отже, скаржник, підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Довід апеляційної скарги про застосування до всіх вимог позивача наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України не заслуговує на увагу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що згідно із приведеним розрахунком заборгованості за кредитним договором така розрахована позивачем за період, починаючи з 06.01.2021, останній платіж на погашення заборгованості було здійснено 29 жовтня 2022 року, з даним позовом банк звернувся до суду 04 жовтня 2023 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності по даній справі.

Крім того, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року.

Разом з тим, згідно з п.1 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 -вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 15 квітня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко