Справа № 289/2016/24
Номер провадження 2/289/124/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Кириленка О.О.,

з участю секретаря судового засідання Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромта за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про захист прав споживача шляхом визнання споживчого кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь вказаного товариства заборгованість за кредитним договором №933307373 від 06.11.2020 у розмірі 66347,67 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 86).

14.11.2024 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов не визнає повністю, оскільки договір від 06.11.2020 грубо порушує її права як споживача банківських послуг, а його умови є явно несправедливими. Відповідач звертає увагу суду на те, що графік розрахунків долучений позивачем не містить календарного розрахунку тіла кредиту, відсотків за користування кредитом. Водночас, відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» штучно збільшено строк позовної давності та кредитний договір від 06.11.2020 та додаткову угоду до нього від 07.12.2020 було укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки не вбачається застосування ідентифікатора електронного підпису. На думку відповідача, позивач не набув права вимоги за договором факторингу, оскільки відступлення права вимоги відбулось ще до укладення договору від 06.11.2020. Окрім того, відповідач вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки працівники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при видачі кредиту не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, з правами споживача та не надали копію такого договору. При цьому, відповідачем ціну продукції визначено неналежним чином (а.с. 95-107).

Також 14.11.2024 ОСОБА_1 , не погоджуючись із поданим ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» позовом, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати порушеними фінансовою/банківською установою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» її права, як споживача фінансових/банківських послуг за договором споживчого кредиту від 06.11.2020 №93307373 та за додатковою угодою укладеною 06.11.2020 до вказаного договору, і визнати вказані правочини недійсними з моменту їх вчинення (а.с. 109-120).

Ухвалою суду від 15.11.2024 вказаний зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 123-124).

25.11.2024 представник позивача за первісним позовом подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що посилання відповідача на те, що при укладенні кредитного договору вона не була ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику, зокрема на умовах фінансового кредиту «Смарт» є безпідставними, оскільки укладення договору без попереднього ознайомлення з зазначеними Правилами є неможливим, так як процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними. Окрім того, відповідач при заповненні заявки на кредит особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитись з умовами договору перед його підписанням (а.с. 127-138).

02.12.2024 представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову (а.с. 139-147).

16.01.2025 відповідач за первісним позовом подала до суду заяву, в якій просить суд відмовити в задоволенні первісного позову та застосувати позовну давність (а.с. 149-152).

22.01.2025 представник позивача за первісним позовом надіслав до суду додаткові пояснення, в яких просить залишити заяву про застосування строків позовної давності без задоволення, мотивуючи тим, що позов пред`явлено в межах строку позовної давності, оскільки такий строк продовжений Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України (а.с. 158-161).

В судове засідання сторони не з`явились, однак звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи без їх участі.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.11.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір №933307373 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно із пунктами 1.1, 1.3 вищевказаного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 20250 грн, на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (а.с. 9-10).

06.11.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти в сумі 20250 грн на належну ОСОБА_1 платіжну картку (а.с. 27).

07.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до вищевказаного договору за умовами якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №933307373 від 06.11.2020, на 30 днів. Починаючи з 06.12.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 0,85 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди (а.с. 11).

Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № MNV56WC6, який було відправлено їй на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 06.11.2020 (а.с. 17, 18).

28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01 (а.с. 30-35).

Згідно із пунктом 2.1 договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу №28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

Згідно з матеріалами справи між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було неодноразово укладено додаткові угоди, якими було продовжено строк дії договору, а також викладено зазначений договір в новій редакції (а.с. 36, 37-41, 42, 43, 44).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №120 від 09.02.2021 на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», оформлено передачу останньому право грошової вимоги до відповідача в сумі 51201,11 грн (а.с. 45-46).

05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №05/0820-01 (а.с. 47-53).

Згідно із пунктом 2.1 договору факторингу №05/0820-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату.

В силу пункту 4.1 договору факторингу №05/0820-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги.

04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) уклали Договір факторингу №04/09/24 (а.с. 56-60).

В Реєстрі боржників до договору факторингу №04/09/24 від 04.09.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», зазначено боржника ОСОБА_1 , заборгованість якого складає 66347,67 грн (а.с. 61, 67).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що правовідносини за договором №933307373 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли 06.11.2020, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор), у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином.

Отже, на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за договором №933307373 від 06.11.2020, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, ці вимоги не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 756/15524/18-ц зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору.

Належним відповідачем за зустрічним позовом має бути ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Однак, до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зустрічні позовні вимоги не пред`явлені, клопотання про його залучення до участі у справі як співвідповідача чи відповідача позивач ОСОБА_1 не заявляла.

Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

В контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя, суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 , користуючись належним чином своїми процесуальними правами, з урахуванням наведених вище обставин мала реальну можливість як звернутись із позовом до належного відповідача, так і подати клопотання про залучення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в якості відповідача.

При ухваленні рішення із вищезазначених підстав суд вважає недоцільним робити аналіз іншим обставинам і доказам, досліджених в судовому засіданні, оскільки суд не розглядає обґрунтованість позовних вимог та не вирішує спір по суті. До того ж, позовні вимоги ОСОБА_1 можуть стати предметом розгляду справи при повторному зверненні до суду з позовом до належного відповідача.

Таким чином аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що зустрічні позовні вимоги пред`явлені до неналежного суб`єктного складу, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 512, 514, 519 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 264-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 17.04.2025.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО