Справа № 216/507/25
Провадження № 2-др/216/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,-

в с т а н о в и в:

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Заява мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2025, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, стягнено щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 20 січня 2025 року до 10 липня 2025 року включно, а також стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, та користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Між адвокаткою Кривенко І.М. та заявницею, 15.01.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги. У судовому засіданні 31.03.2025 адвокаткою було зроблено заяву щодо надання до суду розрахунку про витрати на правничу допомогу (які не увійшли під час рішення суду) та заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до акту виконаних юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 02.04.2025, адвокатка брала участь у судових засіданнях 26.02.2025, 18.03.2025, та 31.03.2025, вартість одного судового засідання становить 1000 грн. До стягнутих судом витрат на правничу допомогу рішенням суду від 31.03.2025 (витрати за складення процесуальних документів та надання консультації), не ввійшли витрати за участю адвокатки у судових засіданнях, а тому заявниця просила суд ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення витрат на правничу допомогу.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦК України).

Суд, проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнено з останнього на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 20 січня 2025 року до 10 липня 2025 року включно, також стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, та на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом. Додаткове рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмета спору.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61-22962св19).

В обґрунтування розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 15.01.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги від 15.01.2025, датований 02.04.2025, з якого вбачається, що адвокатка Кривенко І.М. надала заявниці наступні юридичні послуги: участь у судових засіданнях 26.02.2025, 18.03.2025, 31.03.2025, вартість одного засідання 1000 грн, загальна вартість послуг 3000 грн. Оплата наданих послуг підтверджується квитанцією до прибуткового ордера № 8 від 02.04.2025.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Враховуючи особливості предмета спору, кількість судових засідань в яких адвокатка брала участь, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява заявниці підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Суддя Ю.В.Онопченко