КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/62/25
УХВАЛА

16.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду цивільну справу за заявою відповідача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року по цивільній справі №947/11580/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року по цивільній справі №947/11580/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування заяви, представник відповідача стверджує, що під час розгляду вказаної справи ОСОБА_1 не була надана можливість прийняти участь у справі, що полягає у неотриманні останньою жодних листів ані від суду ані від позивача. Крім того, представник вказує, що за наслідком неможливості прийняти ОСОБА_4 участі під час розгляду справи, остання була позбавлена можливості надати необхідні докази, які впливають на вирішення даної справи. Так, як вказує представник, за наслідком не надання доказів, судом не враховано, що не зважаючи на перебування сторін у зареєстрованому шлюбі: реконструкція спірного будинку та будівництво спірного майна відбулось виключно за особисті кошти відповідачки та до укладення шлюбу з позивачем, а здійснений судом висновок щодо 100 відсоткового фінансування будівництва та здійснення його за рахунок виключно особистих коштів позивача зроблено на припущеннях та не підтверджується належними та допустимими доказами. Представник відповідачки вказує, що грошові кошти ОСОБА_3 отримані від відчужених об`єктів, направлених на реконструкцію об`єкту відповідачки спростовується доказами, що відповідні кошти були скеровані позивачем на будівництво власного будинку в с. Крижанівка, в Лиманському районі, Одеської області., а станом на час укладення шлюбу, позивач був неплатоспроможній, що підтверджується рішенням суду про стягнення з нього боргів. Додатково представник відповідачки вказує, що наявність різниці у коштах між проданим відповідачкою попереднім об`єктом нерухомості та в подальшому придбаною частиною будинку, а також приймаючи отримані в подарунок від матері кошти, наявні доходи від підприємницької діяльності, свідчать про наявність фінансової спроможності відповідачки здійснювати відповідне будівництво за власні кошти.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.04.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін по справі.

15.04.2025 року до суду від представника позивача надійшли письмові заперечення проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року, з посиланням на її необґрунтованість та безпідставність. Представник позивача вказує, що відсутні підстави для скасування заочного рішення. Щодо доводів викладених стороною відповідача, що у 2014 роках ОСОБА_1 заробляла приблизно від 1000 3000 доларів США в місяць, представник позивача вважає необґрунтованими, оскільки такими твердженнями сторона відповідача підмінює поняття прибуток та дохід. Оскільки прибуток потребує вирахування усіх витрат з отриманого доходу. Відповідачем на підтвердження свого доходу надано копію книги доходів і витрат, в якій зазначений місячний дохід, однак без врахування, що зазначений дохід включає в себе і витрати, які підприємець зазнав у зв`язку з підприємницькою діяльністю. В зазначеній книзі доходів і витрат не відображено витрати на придбання товару та супутні витрати, пов`язані з підприємницькою діяльністю. Також представник позивача вказує, що відповідач приховує від суду той факт, що в 2015 році придбала транспортний засіб «BMW 645 СІ», номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого на той час складала приблизно 30000 доларів США. Щодо наданих відповідачем договорів дарування валютних цінностей від 14.08.2012 та від 08.07.2014, представник позивача вказує, що у договорі дарування від 14.08.2012 не визначено валюту коштів, які дарувалися, приймаючи наявність інших видів доларів: австралійські долари, гонконгський долар, долар США, канадський долар, новозеландський долар, сінгапурський долар. Крім того, представник позивача стверджує, що договори дарування від 14.08.2012 та від 08.07.2014 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки відповідні правочини в супереч положенням чинному законодавства не були нотаріально посвідчені, а відтак в силу приписів закону є нікчемними правочинами, які не створюють юридичних наслідків, тобто не зумовлюють переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Щодо доводів відповідача про витрачання коштів на будівництво позивачем власного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , представник позивача вважає необґрунтованими, оскільки право власності на зазначений будинок виникло у позивача в 2009 році в результаті прийняття спадщини після смерті своєї матері, а відтак на момент оформлення права власності будинок був побудований попереднім власником. Щодо тверджень відповідача про неплатоспроможність позивача у зв`язку з наявністю судового спору по справі № 2/1522/12095/11, то представник позивача вважає такі доводи не обґрунтованими, оскільки зі змісту судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2014 вбачається саме наявність спору між сторонами щодо порядку виплати коштів, які були надані для придбання автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», порядку погашення кредиту, який був отриманий на придбання автомобіля, а після ухвалення рішення по справі, кошти були виплачені в результаті реалізації спірного автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», у зв`язку з чим спір себе вичерпав.

У судове засідання призначене на 16.04.2025 року з`явились сторони по справі, а саме:

- представник відповідачки, як заявниці по справі ОСОБА_1 адвокат Холод О.М., який підтримав подану до суду заяву та просив суд її задовольнити, заочне рішення суду скасувати;

- представник позивача по справі ОСОБА_3 адвокат Фомічов І.О., який заперечував проти задоволення вказаної заяви, з посиланням на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та вивчивши матеріали заяви з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/11580/24, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебувала цивільна справа №947/11580/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, провадження в якій відкрито на підставі ухвали судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. від 09.04.2024 року.

12.11.2024 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

За наслідком розгляду вказаної справи, 10.12.2024 року судом було ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Здійснено розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 100% вартості будівельних матеріалів та вартості виконання будівельних робіт, яка дорівнює 2 408 787,72 грн., а також судові витрати, що складаються з: витрати зі сплати судового збору в сумі 15140,00 грн. та витрат на проведення судової експертизи в сумі 16825,20 грн.

Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов сукупно у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що:

- відповідач не з`явився в судове засідання,

- не повідомив про причини неявки,

- не подав відзив з поважних причин,

- докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оглянувши матеріали цивільної справи №947/11580/24, судом встановлено, що відповідачем по справі у тому числі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до положень статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема:

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних приписів процесуального законодавства, судом по справі №947/11580/24 було отримано відповідь №614835 від 29.05.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що за наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутність в останньої зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, судом повідомлення останньої про дату, час і місце проведення розгляду справи на стадії підготовчого провадження та розгляду справи по суті здійснювалось шляхом скерування судових повісток на кожне з призначених засідань, разом з рекомендованим поштовим повідомленням, на адресу її зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 . З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача також отримувались судові повістки для додаткового сповіщення відповідача через засоби кур`єрської служби, проміж здійснені судом заходи для сповіщення сторони відповідача.

У відповідності до матеріалів справи, за час перебування справи в провадженні суду, тобто більше ніж пів роки, відповідачкою судова кореспонденція скерована по справі №947/11580/24 за адресою її місця реєстрації, не отримувалась, яка в свою чергу була повернуто до суду з підстав відсутності адресата за місцем проживання.

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення розгляду справи №947/11580/24 повідомлялась належним чином і вважається повідомленою про розгляд справи у відповідності до положень статті 128 ЦПК України належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомляла.

Судом враховується, що у поданій заяві про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_1 також зазначається вказана адреса за якою судом здійснювалось сповіщення останньої, як адреса її місця проживання. Будь-яких доказів на підтвердження не проживання чи наявності підстав поважних причин які зумовлювали не можливість отримання вказаної кореспонденції за місцем зареєстрованого проживання, до заяви ОСОБА_1 не надано.

За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 під час розгляду справи належним чином у відповідності до вимог процесуального законодавства була повідомлена про розгляд даної цивільної справи, не була позбавлена можливості приймати участь під час розгляду справи та не була позбавлена можливості на подання відзиву на позовну заяву і поданні відповідних доказів, для доведення своєї правової позиції і заперечень стосовно цього спору, враховуючи, що поштова кореспонденція не отримана останньою за місцем особистого зареєстрованого проживання за наслідком власної бездіяльності.

Крім того, суд зазначає, що у заяві про перегляд заочного рішення суду представником відповідача надається своя оцінка вже наявним у справі доказам, а також не надано належних доказів в їх спростування, у тому числі щодо наявних в матеріалах справи: договорів підряду, актів приймання-передачі, товарних чеків та квитанцій, які підтверджують замовлення і сплату відповідних коштів, укладених від імені ОСОБА_3 щодо об`єкту нерухомого майна зареєстрованого за відповідачем.

З приводу викладених обставин про наявність у відповідачки особистих коштів, які залишились від попереднього продажу майна та отриманих за договорами дарування, судом враховується, що одночасно стороною позивача надано до суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 з якого вбачається, що 23.06.2015 року відповідачкою було придбано транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що стороною відповідача не наголошується та не враховується під час надання доводів про наявність грошових коштів, як спростування викладених судом висновків у заочному рішенні суду. Додатково судом враховується, що стороною відповідача на підтвердження викладених доводів, що спірна проведена реконструкція і будівництво об`єкту нерухомого майна було здійснено відповідачкою до реєстрації шлюбу з відповідачем за власні кошти, не надано жодного належного доказу на підтвердження цих обставин, як і доказів замовлення, проведення, сплати від власного імені відповідних послуг і робіт.

Судом враховується, що у відповідності до положень статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані у тому числі: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені усі підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подав з поважних причин відзиву на позовну заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява відповідача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року по цивільній справі №947/11580/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є необґрунтованою, за наслідком чого підлягає залишенню без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року по цивільній справі №947/11580/24 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та може бути оскаржена разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складено 17.04.2025 року.

Головуючий Калініченко Л. В.