Справа № 352/696/25
Провадження № 2/352/549/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частки будинковолодіння,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

25.03.2025 року позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частки будинковолодіння.

Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, у зв`язку із оформленням спадщини після смерті батька йому стало відомо, що за батьком, як головою колгоспного двору було визнано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та 10.04.1989 року виконавчим комітетом Березівської сільської ради видано свідоцтво про право власності на таке, однак оригінал документу на даний час втрачений.

На момент вступу в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 року) у вказаному колгоспному дворі проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . За таких обставин кожному з них належало по 1/4 частині домоволодіння. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , його частки у спірному будинковолодінні успадкували його дружина та діти, однак не оформили спадщину у встановленому законом порядку. Інших спадкоємців на майно покійного за законом чи заповітом, як зазначає позивач, немає. За таких обставин, позивачу належить право власності на 1/3 частину будинковолодіння. Крім того, 21 березня 2008 року нотаріусом видано спадкоємцям за законом свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (пай), розташований на території села Березівка. Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2025 року у справі №352/1998/24 за відповідачами визнано право власності на зазначене будинковолодіння по 1/3 частки такого.

Однак, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на 1/3 частку будинковолодіння, оскільки таке є колгоспним двором і співвласниками є всі його члени, тому неможливо визначити спадкову масу. З огляду на зазначене, просить визнати право власності на спірне будинковолодіння в розмірі 1/3 частки за позивачем.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, до суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі. Позовні вимоги підтримує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви, у якій просять розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають, на спірне майно не претендують.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 27.03.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки сторони в судове засідання на 14.04.2025 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч.4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10 квітня 1989 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 (а.с.23).

За змістом довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.03.2025 року №45/121-11/13в згідно запису в погосподарській книзі № 2 (особовий рахунок № № НОМЕР_1 ) Березівської сільської ради за 1991 -1995 року житловий будинок по АДРЕСА_3 належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_4 . Станом на 15 квітня 1991 року у ньому проживали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , голова двору, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дружина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син (а.с.25).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.05.1972 року у м. Івано-Франківськ, батьками ОСОБА_1 , який народжився ІНФОРМАЦІЯ_6 були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.24).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтво про смерть від 07 серпня 2004 року (а.с.7).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.03.2025 року №47/121-11/13в на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син, невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.27).

21.03.2008 року державним нотаріусом Тисменицької районної державної адміністрації видано ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з права на земельну частку (пай) розміром 21,32 га у умовних кадастрових одиницях в спілці селян «Ліси України» (а.с.30).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 померла (а.с.8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.03.2025 року №46/121-11/13в на день смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом з нею були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син, невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та онука ОСОБА_7 (а.с.26).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 постановлено задовольнити. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/3 на будинковолодіння в АДРЕСА_3 . В даному рішенні зазначено, що позивач після смерті ОСОБА_4 став власником 4/12 (1/3) частки будинку (а.с.28-29).

Постановою державного нотаріуса Колтун С.В. від 11.03.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку тим, що будинковолодіння належить до суспільної групи колгоспний двір та в ньому зареєстровані інші члени двору (а.с.42).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Цивільного кодексу УРСРта Закону України „Про власність у відповідних редакціях.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Стосовно типу спірного домогосподарства, то суд зазначає, що статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Щодо порядку спадкування та кола спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України в редакції, чинній на момент прийняття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положеннями ч. 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.1ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Щодо належного складу учасників, то суд зазначає, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, ОСОБА_1 як члену колгоспного двору належить 1/4 частка житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_3 .

Крім того, ОСОБА_4 як голові колгоспного двору належала 1/4 частка вищевказаного житлового будинку. Після його смерті його частку у спірному будинковолодінні по 1/12 успадкували його діти ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_5 , прийнявши спадщину за законом. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2025 року за відповідачами визнано право власності по 1/3 частки на спірне будинковолодіння.

Відтак, ОСОБА_1 належить право власності на 1/3 частки вказаного будинковолодіння, з підстав належності частки як члену колгоспного двору та 1/12 частки в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

А відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 182, 328, 392, 1218, 1220, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частки будинковолодіння задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини будинковолодіння в АДРЕСА_3 .

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Рішення складене в повному обсязі 15.04.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.