ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/1549/21-ц

провадження № 61-15526св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Київська міська прокуратура, Головне управління Національної поліції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Головного управління національної поліції у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 07 грудня 2018 року слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ним кримінальною правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України за № 0011046.

07 грудня 2018 року засоби масової інформації, з посиланням на правоохоронні органи, опублікували статті про те, що ним вчинено втечу з-під варти. У цих публікаціях були оприлюднені його персональні дані. Також в програмі «Телевізійна служба новин» на каналі «1+1» вийшов сюжет, в якому кореспонденти у стверджувальній формі повідомляли, що він є «небезпечним злочинцем, якого обвинувачують у груповому умисному вбивстві трьох осіб, є таким, що представляє загрозу суспільству, та котрий втік з-під варти з залу Голосіївського районного суду міста Києва».

07 грудня 2018 року о 23 год. 11 хв. його затримано слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Перощуком О. І. у порядку статті 208 КПК України.

08 грудня 2018 року о 00 год. 35 хв. слідчий Голосіївського УП Перощук О .І. вручив йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України.

Попри те, що його затримано в порядку статті 208 КПК України та доставлено до органу досудового розслідування, запобіжний захід йому не обирався, тобто мало місце незаконне затримання.

25 лютого 2019 року його захисник подав скаргу слідчому судді Голосіївського районного суду міста Києва на повідомлення про підозру від 08 грудня 2018 року.

16 серпня 2019 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва задовольнила скаргу його захисника та скасувала повідомлення про підозру від 08 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0011046, яку постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишено без змін.

Попри те, що рішення суду про скасування підозри набрало законної сили 31 жовтня 2019 року, слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0011046 лише 16 січня 2020 року.

Підставою для закриття кримінального провадження була відсутність складу кримінального правопорушення у його діях. Кримінальне провадження відносно нього здійснювалось майже три місяці за відсутності повідомлення про підозру.

Вказував на те, що у зв`язку із тим, що кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, у нього виникло право на відшкодування завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди в рамках Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Розслідування кримінального провадження відносно нього тривало більше року. 1 рік 1 місяць 9 днів він незаконно перебував під слідством та під пильною увагою правоохоронців. Після того як представники правоохоронних органів повідомили в засобах масової інформації, що він є небезпечним злочинцем, котрий втік з-під варти з залу суду, він зазнав негативних змін в особистому житті, а також у стосунках з багатьма людьми, оскільки був підірваний його авторитет серед друзів та знайомих. Внаслідок зниження престижу і ділової репутації він тривалий час не міг знайти та влаштуватися на роботу. Надмірні переживання, внаслідок безпідставного кримінального переслідування, підірвали його морально-психологічний стан. Його душевні страждання та поневіряння, перебування в напруженому психологічному стані знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку на його користь з єдиного державного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у складі судді Кордюкової Ж. І. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанціїкерувався тим, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним повідомленням про підозру та з урахуванням закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях позивача складу кримінального правопорушення, однак дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з органів державного казначейства моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 21 264,51 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щосуд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачу спричинена моральна шкода незаконним повідомленням про підозру та з урахуванням закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях позивача складу кримінального правопорушення, однак дійшов помилкового висновку про відмову у позові ОСОБА_1 з підстав пред`явлення вимоги про відшкодування моральної шкоди до неналежного відповідача.

Апеляційний суд, беручи до уваги принцип jura novit curia («суд знає закони»), вважав, що незважаючи на те, що вимоги позивача заявлені безпосередньо до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури та Головного управління Національної поліції у м. Києві, фактично відповідачем у цій справі є Держава Україна в особі правоохоронних органів, які незаконно повідомили позивачу про підозру, яка надалі була скасована, а кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, чим спричинено моральну шкоду позивачу.

Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив із розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Установивши, що ОСОБА_1 перебував під слідством за статтею 393 КК України з 07 грудня 2018 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) до 16 січня 2020 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто 1 рік, 1 місяць та 9 днів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір компенсація моральної шкоди становить 21 264, 51 грн (13 місяців х 1 600,00 грн + 1 600,00 грн ? 31 календарний день у січні х 9 днів).

Апеляційний суд зазначив, що заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 200 000,00 грн є неспівмірною із тим обсягом та характером душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України, а тому мінімально гарантованого законом розміру компенсації буде достатньо для відновлення його прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити постанову апеляційного суду в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди та стягнути на його користь 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, неправильно застосував Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме помилково взяв за основу розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, - 1 600,00 грн.

Доводи інших учасників справи

У січні 2025 року Головне управління Національної поліції у м. Києві подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити постанову апеляційного суду без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд правильно врахував, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно із відомостями із Єдиного державного реєстру судових рішень слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 24 липня 2012 року ОСОБА_1 було затримано в порядку статті 115 КПК України. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2012 року обраний запобіжний захід у вигляді взяття під варту. 18 вересня 2012 року строк тримання під вартою продовжено постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва до 4 місяців. Строк тримання під вартою ОСОБА_1 неодноразово продовжувався.

21 листопада 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 0000026 відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожен з яких обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених пунктами 6, 12 частини другої статті 115 КК України, пунктами 1, 6, 12, 13 частини другої статті 115 КК України.

04 січня 2013 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6, 12, 13 частини другої статті 115 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000026 ОСОБА_1 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання.

07 грудня 2018 року уповноваженою особою Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України за № 0011046, з таким викладом обставин: 06 грудня 2018 року приблизно о 20 год. за адресою: м. Київ, вул. Потєхіна, 14-а, із зали судового засідання Голосіївського районного суду міста Києва втік з-під арешту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 грудня 2018 року о 21 год. 40 хв. ОСОБА_1 затримано старшим слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Перощуком О. І. у порядку статті 208 КПК України (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 07 грудня 2018 року).

08 грудня 2018 року о 00 год. 35 хв. старший слідчий Голосіївського управління поліції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Перощук О. І. за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №1 П. Іваніним вручив ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України, тобто у втечі з-під варти.

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київської місцевої прокуратури № 1 з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0011046 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з аналогічним клопотанням.

02 січня 2019 року старшим слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Перощуком О. І. винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження № 0011046.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року скасовано повідомлення про підозру від 08 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0011046. Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2019 року скасованоухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року, а скаргу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року скасовано повідомлення про підозру від 08 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0011046.

16 січня 2020 року слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Охримович Є. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0011046, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 393 КК України.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 містить доводи лише щодо розміру компенсації моральної шкоди, тому касаційний суд в порядку статті 400 ЦПК України переглядає у касаційному порядку оскаржуване судове рішення у межах цих доводів касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не у повній мірі з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильнокерувався тим, що в результаті незаконного повідомлення позивачу про підозру, яка надалі була скасована, а кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, позивачу було заподіяно моральну шкоду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що його початком є 07 грудня 2018 року (дата затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), а останнім днем є 16 січня 2020 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто ОСОБА_1 перебував під слідством 13 місяців та 9 днів.

Однак, суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, виходив із визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату на рівні 8 000,00 грн.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8 000,00 грн.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24), від 05 березня 2025 року у справі № 161/170/24 (провадження № 61-9822св24), від 05 березня 2025 року у справі № 166/789/24 (провадження № 61-14883св24).

Таким чином, оскільки період перебування ОСОБА_1 під слідством становить 13 місяців та 9 днів (з 07 грудня 2018 року до 16 січня 2020 року), розмір морального відшкодування не може бути меншим за 106 322,58 грн ((8 000,00 грн х 13 місяців = 104 000,00 грн) + (8 000,00 грн ? 31 календарні дні х 9 днів = 2 322,58 грн) = 106 322,58 грн).

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством, що підставно констатував і апеляційний суд.

Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди Верховний Суд визначає у сумі 106 322,58 грн, оскільки такий розмір не менший від мінімального і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення.

При цьому Верховний Суд не переоцінює докази, а враховує, що апеляційний суд порушив норми права, а саме вимоги статей 77, 78, 89 ЦПК України та статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки не надав їм належної уваги при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір морального відшкодування, колегія суддів бере також до уваги аргументи відзиву Головного управління Національної поліції у м. Києві про те, що ОСОБА_1 у період з 06 грудня 2018 року до 19 січня 2019 року за ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва повинен був знаходитися під вартою в межах кримінального провадження № 0000026, де він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 1, 6, 12, 13 частини другої статті 115 КК України, а після - в Київському СІЗО, що вказує на те, що обставини незаконного кримінального переслідування в межах кримінального провадження № 0011046, які зазначає позивач як підставу для відшкодування моральної шкоди, не призвели до суттєвих змін в організації його життя.

Отже, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 106 322,58 грн з урахуванням ступеня істотності вимушених змін у організації його життя, а також засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 106 322,58 гривень (сто шість тисяч триста двадцять дві гривні п'ятдесят вісім копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович