КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 382/1032/24 Головуючий у суді першої інстанції - Кисіль О.А.
Номер провадження № 22-ц/824/6818/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», поданою представником Зімірьовою Ольгою Олександрівною, на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ТОВ «Верра Фінанс»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 80 226,29 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0 від 15 червня 2021 року (надалі - Договір), підписавши цей договір, Відповідач погодився з умовами, викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Банк, на підставі наданих Відповідачем, відповідно до вимог законодавства України документів, відкриває картковий рахунок Відповідачу та обслуговує його на умовах Тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 Gгасе», розміщені на сайті й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, Відповідач 15 червня 2021 року отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 30 000 грн. зі строком його дії до 20 червня 2023 року.

П. 2.1.4 передбачені умови обслуговування кредиту, так процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів.

Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 25-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку - п. 2.5 Договору.

Пункт 2.6. Договору встановлена відповідальність Відповідача, так у разі прострочення сплати Відповідачем чергового платежу Позивач має право вимагати сплати Відповідачем комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн.

Пункт 4.1. Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» за порушення Відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій. Позивач має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

25 січня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» був укладений Договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 .

Отже, Новим кредитором за кредитним договором №0 від 15 червня 2021 року виступає ТОВ «Верра Фінанс».

Згідно умов Договору факторингу № 237 від 25.01.2023 р. (п.2.2.) до позивача перейшли права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед Кредитором, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі боржників (належним чином завірений Витяг з реєстру боржників відносно ОСОБА_1 ) .

Таким чином, право вимоги кредитора за існуючою заборгованістю ОСОБА_1 , що виникла в наслідок несплати ним боргу за кредитним договором № 0 від 15 червня 2021 року, перейшли до позивача.

Всупереч умовам Договору про обслуговування карткового рахунку Відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії становить 80 226,29 з яких: 51 597,46 грн. - заборгованість за основним боргом; 28 628,83 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами (згідно ст. 1048 ЦК України).

АТ «УкрСиббанк»» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що підтверджується довідками розрахунку заборгованості по кредиту, процентам, що надані до позовної заяви. Таким чином, у порушення Договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «Верра Фінанс», як правонаступника кредитодавця.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Верра Фінанс» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Верра Фінанс»подало апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги вказує, що відповідач, всупереч умов укладеного з АТ «УкрСиббанк» кредитного договору, не виконав взяті на себе зобов`язання.

Однак суд, мотивуючи судове рішення відсутністю первинних бухгалтерських документів, не зважаючи на клопотання позивача про витребування відповідних доказів в АТ «УкрСиббанк», необґрунтовано не вирішив це клопотання у передбаченому процесуальним законом порядку.

Вказує, що разом з клопотанням про витребування доказів, як доказ неможливості надати доказ апелянт надав лист від Центру дистанційного та аутсорсингового врегулювання заборгованості Департаменту клієнтських рішень АТ «УкрСиббанк», відповідно до якого апелянту було відмовлено в наданні виписок.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 від 15 червня 2021 року підписавши цей договір, відповідач погодилася з викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 30 000 грн зі строком його дії до 20 червня 2023 року.

Пунктом 2.1.4 передбачені умови обслуговування кредиту, так процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів.

Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 25-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку - п. 2.5 Договору.

Пунктом 2.6. Договору встановлена відповідальність Відповідача, так у разі прострочення сплати Відповідачем чергового платежу Позивач має право вимагати сплати Відповідачем комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн.

Пунктом 4.1. Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій. Позивач має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

25 січня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» був укладений Договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 .

Згідно умов Договору факторингу № 237 від 25 січня 2023 року (п.2.2.) до позивача перейшли права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед Кредитором, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі боржників (належним чином завірений Витяг з реєстру боржників відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, право вимоги кредитора за існуючою заборгованістю ОСОБА_1 , що виникла в наслідок несплати ним боргу за кредитним договором №0 від 15.06.2021 року, перейшли до позивача.

02 листопада 2023 року на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Верра Фінанс» направлено вимогу про повернення кредитних коштів в сумі 80 226,29 грн.

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи станом на 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії становить 80 226,29 з яких: 51 597,46 грн. - заборгованість за основним боргом; 28 628,83 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов Договору.

Позивачем до справи не надано розрахунок кредитної заборгованості, який був складений первісним кредитором, АТ «УкрСиббанк».

Матеріали справи не містять банківської виписки щодо руху коштів по рахунку відповідача, яка могла б бути належним та допустимим доказом на підтвердження обставин надання ОСОБА_1 кредитних коштів на визначених договором умовах, а також порушення позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивач не набув право вимоги стягнення заборгованості за даним договором позики, з огляду на те, що в матеріалах справи не міститься акту прийому-передачі відповідно до договору факторингу №237 від 25 січня 2023 року, тому з врахуванням викладеного позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1054 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Частиною 1 статті 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 12.06.2020 року у справі №169/506/17, від 24.06.2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, згідно з якими факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.

Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.

У частині 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 7, 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Відповідно до висновків Верховного Суду у вказаних постановах, на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку систематизується інформація, що міститься в первинних документах. Відповідальність за будь-які розбіжності, що містяться у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку, несуть особи, які склали та підписали ці документи, власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством. Самі лише регістри синтетичного та аналітичного обліку не є належним та достатнім доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, якщо інформація, відображена в них, не підтверджена первинними документами. Тобто регістри синтетичного та аналітичного обліку є доказом повернення боргу за умови, що інформація, яка в них відображена, підтверджена первинними документами.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 4 частини 5 статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року в межах апеляційного розгляду вказаної справи було задоволено клопотання апелянта та витребувано від АТ «УкрСиббанк» належним чином засвідчену виписку про рух коштів по банківському рахунку відповідача у справі ОСОБА_1 (а.с. 132-135).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 від 15 червня 2021 року, яким підписавши цей договір, відповідач погодилася з викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку, за умовами якого позичальник отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 30 000 грн зі строком його дії до 20 червня 2023 року, за користування якими зобов`язався сплачувати 55% річних.

У вказаному Договорі визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору на відповідних умовах, про що свідчить підписаний власноруч Договір, додаток № 1 до Договору, паспорт споживчого кредиту (а.с. 10 - 12).

Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, наданою 14 березня 2025 року АТ «УКРСИББАНК» випискою по банківському рахунку позичальника, підтверджено факт того, що ОСОБА_1 отримано в якості кредитного ліміту кошти в сумі 30 000 грн., належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів, відсотків та комісії не виконано, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 80 226,29 з яких: 51 597,46 грн. - заборгованість за основним боргом; 28 628,83 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, право вимоги за якою, на підставі договору факторингу №237 від 25 січня 2023 року, перейшло до TOB «Верра Фінанс».

За вище вказаних обставин ОСОБА_1 не спростовано, доводів позивача про невиконання ним як позичальником та відповідачем у справі взятих на себе зобов`язань в частині повернення отриманих у кредит коштів та сплату процентів за їх користування.

Посилання суду першої інстанції на те, що подане позивачем клопотання про витребування доказів не відповідає статті 84 ЦПК України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зі змісту клопотання вбачається необхідність витребування судом відповідних даних щодо руху коштів на кредитному рахунку позичальника саме через неможливість отримання банківської виписки позивачем у зв`язку із відмовою банку. Відповідна копія письмової відмови банківської установи позивачу у наданні виписки по рахунку позичальника була додана ТОВ «Верра Фінанс» до позовної заяви в суді першої інстанції.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором

Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12 тощо).

У даній справі позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» перейшло до ТОВ «Верра Фінанс» на підставі договору факторингу № 237 від 23 січня 2023 року відповідно. Примірник даної угоди було надано позивачем та наявний у матеріалах справи, як і витяг з реєстру боржників до нього та докази на підтвердження оплати.

02 листопада 2023 року на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Верра Фінанс» направлено вимогу про повернення кредитних коштів в сумі 80 226,29 грн із повідомленням про набуття права вимоги за кредитним договором № 0 від 14 червня 2021 року та необхідності погашення заборгованості, яка станом на 02 листопада 2023 року становила 80 226,29 грн та письмова вимога (повідомлення) (а.с. 27)

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Апеляційний суд звертає увагу, що як договір факторингу № 237 від 23 січня 2023 року у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсними, тобто в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про недоведеність позивачем факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс».

Таким чином, враховуючи усі наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Верра Фінанс» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 3 028 грн сплаченого судового збору за пред`явлення позову та 3 633,60 грн - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 6 661,60 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», поданою представником Зімірьовою Ольгою Олександрівною задовольнити.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» (адреса: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Гімназична, 11, ) заборгованість за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0 від 15 червня 2021 року в розмірі 80 226,29 грн(вісімдесят тисяч двісті двадцять шість гривень двадцять дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» (адреса: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Гімназична, 11, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень), за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок), а всього підлягає стягненню 6 661,60 грн (шість тисяч шістсот шістдесят одна гривня шістдесят копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв.