КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2070/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі адвоката Костянецького М. В., в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та в його інтересах адвоката Медведенка О. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Янченка А. В.

від 14 червня 2024 року

у цивільній справі № 381/4930/23 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказувала, що 22.02.2023 о 07 год. 55 хв. у м. Вишгороді по вул. Кульчицького, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки KIA, д. н. з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , який рухався назустріч під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що завдало позивачу матеріальної шкоди.

Вказувала, що оскільки відповідач порушив вимоги п. 12.3, 13.1 ПДР України, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19.05.2023 (справа № 363/1509/23) відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-212665270 від 26.12.2022.

23.02.2023 представником Страхової компанії було проведено огляд автомобіля позивача, про що було складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість), в якому були зафіксовані пошкодження автомобіля.

Позивач вказувала, що оскільки на момент ДТП належний їй автомобіль перебував на гарантії, з метою проведення відновлювального ремонту, вона звернулась саме до Філії «Автоцентр на Столичному» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація», де був придбаний нею автомобіль що підтверджується Договором № 218188-Y19473 від 19.08.2021, укладеним з Філією «Автоцентр на Столичному» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» та Актом передачі-прийняття автомобіля № zk25307303 від 26.08.2021. Вартість робіт та запчастини становить 290 441 грн 51 коп., в тому числі ПДВ 48 406 грн 92 коп., що підтверджено Актом виконаних робіт № від 14.09.2023.

Листом № 41775/1/ПЗ від 11.09.2023 Страхова компанія повідомила позивача щодо прийняття рішення про виплату їй страхового відшкодування по зазначеній події у розмірі 149 500 грн. (з вирахуванням франшизи у розмірі 2 500 грн).

Таким чином, позивач вважала, що сума 140 941 грн 51 коп. (290 441 грн 51 коп. - 149 500 грн) - це витрати, які позивач змушена зробити для відновлення свого автомобіля, тобто реальні збитки.

Оскільки вина відповідача щодо пошкодження автомобіля позивача повністю встановлена та доведена, кошти витрачені позивачем на ремонт автомобіля підтверджені належним чином, страхове відшкодування не в повній мірі покрило понесені витрати, позивач вважала, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між страховими виплатами та реальними витратами, вже понесеними на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю.

Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок порушення її прав, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 гривень. Така сума на її думку враховує усі страждання, які довелося їй перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд задовольнити позов та стягнути з відповідача 153 441 грн 51 коп. понесених нею збитків, з яких: 140 941,51 грн витрати на ремонт автомобіля; 10 000 грн розмір моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на ремонт автомобіля у розмірі 140 941 грн 51 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1 409 грн 41 коп.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати. Вказує, що взяти особисту участь у судових засіданнях по даній справі він не мав можливості оскільки не знав про розгляд даної справи в суді, в позовній заяві, яку отримав разом з додатками та повісткою виклику до суду зазначено невірну адресу електронної пошти відповідача, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 та номер телефону НОМЕР_3 , який не належать відповідачу. Стверджує, що ОСОБА_1 ввела суд в оману зазначивши хибні дані про номер телефону та адресу електронної пошти ОСОБА_2 чим унеможливила його належне повідомлення з боку Києво-Святошинського районного суду Київської області для розгляду справи про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП.

Позивачка ОСОБА_1 була обізнаною про те, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Національної гвардії України, що на час розгляду справи він несе службу в зоні бойових дій, однак умисно не повідомила про це Києво-Святошинський районний суд Київської області, що призвело до прийняття заочного рішення суду від 14.06.2024.

Зазначає, що на момент розгляду даної позовної заяви, ОСОБА_2 вибув до військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України Наказ КНГУ від 19.01.2024 №1 7 о/с. На сьогоднішній день відповідач продовжує нести службу у в/ч № НОМЕР_5 Національної гвардії України ОЗСП, поштова адреса якої: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що між сторонами в досудовому порядку проводились переговори щодо відшкодування спричинених матеріальних збитків у службовому кабінеті позивачки за участі її батька, який був на той момент одним з керівників військовій частини де ОСОБА_2 проходив службу, що знову ж таки вказує на те, що позивачка знала про військову службу відповідача, адресу військової частини та інші контактні дані. Про те, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_2 у службових відрядженнях позитивного результату між позивачем та відповідачем досягнуто не було.

Зазначає, що на підтвердження оплати суми збитків 80000 грн, позивачка надала копію податкової накладної №823 від 12.06.2023, яку завірила своїм підписом та поставила напис «згідно з оригіналом» дата 23.10.2023. Зі змісту самої податкової накладної видно, що вона не підлягає наданню отримувачу (покупцю) тобто виникає питання, яким чином у позивачки з`явилась копія даної податкової накладної і чому вона не завірена належним чином Філією «Автоцентр на столичному «Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація». Податкова накладна - це документ, яким користуються платники ПДВ для обліку податкового зобов`язання та податкового кредиту. Таким чином, вона не може бути доказом сплати зазначеної в ній суми і є неналежним доказом щодо понесення збитків. Крім того, даних з реєстру, виданих та отриманих податкових накладних про реєстрацію податкової накладної № 823 від 12.06.2023 року немає.

Позивачем збиток, у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, був оцінений у розмірі 290 441 грн 51 коп., в тому числі ПДВ 48 406 грн 92 коп., відповідно до акту виконаних робіт Філії «Автоцентр на столичному «ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» № від 14.09.2023, який включає в себе вартість робіт та запчастин. В той же час, позивачем додано до позовної заяви акт колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 23.02.2023. При цьому відповідач не запрошувався позивачем на огляд автомобіля оцінювачем, що передбачено п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Мінюсту України та Фонду Держмайна №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

За таких обставин, відповідач вважає, що не всі зафіксовані під час огляду та дефектування автомобіля позивача пошкодження, виникли у результаті його дій під час ДТП, а деякі позиції щодо ремонту автомобіля не мають відношення до ДТП і були приписані згодом з метою завищення вартості ремонту. У відповідача виникли обґрунтовані сумніви у правомірності вимог позивача.

Вказує, що сума, необхідна для відновлювального ремонту позивача, визначена Філією «Автоцентр на столичному «ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» суттєво відрізняється від суми визначеною ТОВ «Страхова група «Оберіг» яка обґрунтована товарознавчою експертизою та оцінкою транспортного засобу.

Під час розгляду даної справи не було залучено в якості третьої особи ТОВ «Страхова група «Оберіг», яка відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-212665270 від 26.12.2022 забезпечувала цивільно правову відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 на дату настання дорожньо-транспортної пригоди.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Вказує, що надані нею на підтвердження розміру шкоди докази, є належними, акт виконаних робіт № від 14.09.2023 на суму 290 441 грн 51 коп., в тому числі ПДВ 48 406 грн 92 коп., підтверджує вартість сплачених нею робіт та запчастин, та є первинних бухгалтерським документом, що підтверджує факт здійснення господарської операції (ремонту).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 та його адвокат Медведенко О. П. підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костянецький М. В. проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегією суддів залишено без задоволення заявлене у судовому засіданні 09.04.2025 клопотання сторони апелянта про витребування доказів (матеріалів страхової справи), у зв`язку із відсутністю підстав визначених ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костянецького М. В., відповідача ОСОБА_5 та його адвоката Медведенко О. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22.02.2023 року о 07 год. 55 хв. у м. Вишгороді по вул. Кульчицького, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_1., марки KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався назустріч під керуванням ОСОБА_3

19.05.2023 постановою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/1509/23 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена в ТДВ «СК «ОБЕРІГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-212665270 від 26.12.2022.

23.02.2023 представником Страхової компанії було проведено огляд автомобіля позивача, про що було складено Акт огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість), в якому були зафіксовані пошкодження автомобіля.

У подальшому позивач звернулась до Філії «Автоцентр на Столичному» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» для проведення відновлювального ремонту, адже на час ДТП гарантійний строк обслуговування автомобіля на вказаному сервісі не сплинув.

На підтвердження придбання позивачем автомобіля та, відповідно існування гарантійних зобов`язань, позивачкою надано Договір купівлі-продажу № 218188-Y19473 від 19.08.2021, укладений з Філією «Автоцентр на Столичному» ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» та Акт передачі-прийняття автомобіля № zk25307303 від 26.08.2021.

Листом № 41775/1/ПЗ від 11.09.2023 року Страхова компанія повідомила позивача щодо прийняття рішення про виплату їй страхового відшкодування по зазначеній події у розмірі 149 500 грн. (з вирахуванням франшизи у розмірі 2 500 грн) (а. с. 33 т. 1).

Згідно з Актом виконаних робіт № від 14.09.2023 вартість робіт автомобіля KIA, д. н. з. НОМЕР_2 та запчастини становить 290 441 грн 51 коп. в тому числі ПДВ 48 406,92 грн (а.с. 28-28 зв т. 1).

Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача різницю між страховою виплатою та реальними витратами, що понесені на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, суд першої інстанції виходив із встановленого постановою у справі про адміністративне правопорушення факту ДТП та вини відповідача, доведеності розміру матеріальної шкоди та наявність різниці між витратами на ремонт і страховим відшкодуванням. Оскільки у зв`язку із недостатністю страхового відшкодування, для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, суд на підставі ст. 1194 ЦК України дійшов висновку про те, що витрат на ремонт автомобіля у розмірі 140 941 грн 51 коп. на користь позивачки має сплатити відповідач.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги та межі апеляційного оскарження, колегія суддів погоджується із висновком суду в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95 цс 20).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Встановивши, що 22.02.2023 відбулося ДТП, в якому відповідач, керуючи транспортним засобом, не врахував дорожньої обстановки та допустив зіткнення з автомобілем позивача, завдавши позивачу матеріальної шкоди, зважаючи на те, що вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було встановлено постановою Вишгородського районного суду від 19.05.2023 року у справі № 363/1509/23, а також обставини виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 149500 грн страховиком відповідача - ТДВ «СК «ОБЕРІГ», за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-212665270 від 26.12.2022, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку із недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої шкоди, саме на відповідача покладається обов`язок сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У питанні розміру шкоди та доводів апеляційної скарги щодо її необґрунтованості колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не заперечуючи факт заподіяння шкоди та вини у її заподіянні, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки розмір шкоди недоведений.

Такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, адже відновлювальний ремонт здійснено, й згідно з Актом виконаних робіт № від 14.09.2023 згідно з яким вартість робіт автомобіля KIA, д. н. з. НОМЕР_2 та запчастини становить 290 441 грн 51 коп., в тому числі ПДВ 48 406 грн 92 коп. (а.с. 28-28 зв т. 1).

Доводи відповідача про те, що податкова накладна №823 від 12.06.2023 видана позивачу філією «Автоцентр на Столичному ПрАТ «Українська автомобільна корпорація», не підтверджує факту здійснення позивачкою оплати за запчастини на суму 80 000 грн, колегією суддів відхиляються адже, відповідно до п. 201.7 ст. 201 р. V Податкового Кодексу України від 2.12.2010 № 2755-VI податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних лише не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Враховуючи наведене, податкова накладна № 823 від 12.06.2023 на суму 80 0000 грн, надана позивачем, є належним доказом передплати нею запчастин для відновлювального ремонту її автомобіля.

Оцінюючи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що подані позивачем накладна на суму коштів, що надійшли як попередня оплата, квитанції про внесення коштів за проведення ремонту та Акт виконаних робіт, що є документом первинного бухгалтерського обліку й підтверджує здійснення господарської операції, у повному обсязі доводять розмір понесених позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту - 290 441,51 грн, в тому числі ПДВ 48 406,92 грн.

Доводи скарги про те, що не всі зафіксовані під час огляду та дефектування автомобіля позивача пошкодження, виникли у результаті його дій під час ДТП, а деякі позиції щодо ремонту автомобіля не мають відношення до ДТП і були приписані згодом з метою завищення вартості ремонту, а також про те, що сума необхідна для відновлювального ремонту позивача визначена Філією «Автоцентр на Столичному «ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» суттєво відрізняється від суми визначеною ТОВ «Страхова група «Оберіг» яка обґрунтована товарознавчою експертизою та оцінкою транспортного засобу, відповідачем не підтверджені жодним доказом.

Доводи про те, що відповідача не запрошували на проведення огляду, колегія суддів оцінює критично, адже згідно наявних у матеріалах справи копій пояснень, що надавались відповідачем Вишгородському районному суду у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 146, т. 1), ОСОБА_2 був обізнаний про звернення позивача до його страхової компанії, та стверджував погодження страховиком виплати відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільний процес ґрунтується на принципі змагальності сторін, де кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які подає до суду (ст. 12, 81 ЦПК України). Утім, відповідач, маючи сумніви щодо обґрунтованості доказів, що подані позивачем на підтвердження розміру шкоди, включаючи акт огляду автомобіля, мав право вчинити активні дії для їх спростування.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає можливість призначення судової експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань (ст. 103 ЦПК України). Відповідач міг заявити клопотання про призначення експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту, якщо вважав, що надані позивачем докази є недостовірними або необґрунтованими. Зважаючи на відсутність такого клопотання, у тому числі на стадії апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що відповідач не скористався своїм правом на їх спростування.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо недоведеності розміру шкоди як безпідставні.

Доводи про незалучення до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Страхова група «Оберіг», яка відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-212665270 від 26.12.2022 забезпечувала цивільно правову відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає безпідставними, адже позов пред`явлено відповідно до ст. 1194 ЦК України до відповідача саме у зв`язку із тим, що страхове відшкодування не покриває витрати на відновлений ремонт.

Щодо розгляду справи без участі відповідача, колегія зазначає, що відповідно до вимог ЦПК України судом першої інстанції була встановлена адреса реєстрації відповідача (а.с. 55, т. 1): АДРЕСА_2 . Саме на цю адресу здійснювались судові виклики і повідомлення у встановленому порядку (а.с. 74-76, 81-83, т. 1), однак поштові повідомлення повертались до суду з зазначенням причини повернення «адресат відсутній за даною адресою». Вказану адресу відповідач зазначав особисто в поданих ним до суду документах (заявах, поясненнях, тощо).

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко