Житомирський апеляційний суд
Справа №272/460/24 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 272/460/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Андрушівської міської ради Житомирської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Горбач Галини Валеріївни, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 2 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Карповця В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 29 липня 2007 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області, за актовим записом №58. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останніх років стосунки з відповідачкою поступово погіршувались. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння та подружні відносини фактично припинилися. З цього часу вони з відповідачкою не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, проживають окремо понад рік. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачкою.

Відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не цікавиться її життям, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, визначити місце проживання дитини разом із ним та стягувати із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 2 липня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований 29 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом №58.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу - " ОСОБА_5 ".

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23.04.2024 року та до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Горбач Г.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , та в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23.04.2024 року та до повноліття дитини, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду в частині визначення судом її місця проживання разом із батьком - ОСОБА_1 , а також стягнення з її матері на користь батька аліментів на її утримання. Вважає, що рішення є протиправним, порушує її право на самостійне визначення свого місця проживання, право на отримання аліментів на її утримання не з матері, а з батька, який не здійснював та не здійснює її утримання і виховання.

Крім того, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а саме застосував статті 160, 161 Сімейного Кодексу України, які не можуть бути застосовані щодо неповнолітньої віком 15 років, яка самостійно визначає місце свого проживання, та не застосував статті 29, 32 ЦК України, які мали бути застосовані при з`ясуванні права неповнолітньої особи на визначення місця проживання.

Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_3 виповнилось 15 років, тобто в розумінні ст. 32 ЦК України вона була та зараз є неповнолітньою особою. Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцять років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тому суд повинен був застосувати ст. 29 ЦК України та відмовити у задоволенні позову, або ж закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (за відсутності предмета спору). У такий спосіб суд мав гарантувати та захистити право неповнолітньої ОСОБА_3 вільно обирати собі місце проживання, а не порушувати таке право.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Тобто у органу опіки та піклування, а також у суду є повноваження визначати місце проживання лише фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років. Тому суд вийшов за межі своїх повноважень, коли визначив місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком, якій на момент такого визначення вже виповнилось 15 років.

За межі своїх повноважень також вийшов і виконавчий комітет Андрушівської міської ради, приймаючи рішення № 174 від 21.06.2024 року про надання висновку органу опіки і піклування від 14.06.2024 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , оскільки законодавством не передбачено надання такого висновку щодо дитини, яка досягла 15 років.

Посилається на ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, статті 160, 161 СК України можуть бути застосовані лише у випадку визначення місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, відтак суд не повинен був їх застосовувати.

Користуючись своїм правом на самостійне визначення місця проживання, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно визначила своє місце проживання з відповідачкою та зареєструвала його, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/014854773 від 10.12.2024 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 .

11.12.2024 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши своє місце проживання, письмово заявила про це, та оформила відповідну заяву у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Товянського С. Я., яку було зареєстровано в реєстрі за № 3593. Серед іншого, неповнолітня ОСОБА_3 у заяві від 11.12.2024 року вказала про те, що визначає своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою вона та її матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживають з 8 грудня 2024 року. Також заявляє, що її матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно, за власні кошти утримує та виховує її.

. Зауважує, що при з`ясуванні обставин проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з позивачем суд не з`ясовував, чи дійсно вона проживає з батьком, а мати з ними не проживає.

В самому акті обстеження від 09.04.2024 року зазначено, що відповідачка з позивачем та їх донькою не проживає більше року. В той же час, у матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної громади №2024/002517597 від 09.04.2024 року про реєстрацію місця проживання відповідачки за адерсою: АДРЕСА_1 . Тобто у органу опіки і піклування Андрушівської міської ради не було підстав стверджувати, що відповідачка не проживає з сім`єю більше одного року. При обстеженні житлово-побутових умов комісія не з`ясовувала та не встановлювала обставин припинення відповідачкою проживання з чоловіком та донькою, а лише бездоказово констатувала факт непроживання відповідачки в АДРЕСА_2 . Змінивши реєстрацію місця проживання, відповідачка продовжувала проживати з дочкою у будинку матері позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Зареєструвала (змінила) вона місце свого проживання на АДРЕСА_1 , лише формально, тобто для того, щоб створити умови для потрібного позивачеві висновку органу опіки і піклування про те, що відповідачка з донькою ніби то не проживає і є необхідність визначити її місце проживання з батьком, що дало б йому у майбутньому можливість звільнитись з військової служби.

Звертає увагу на те, що обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 та складення акта обстеження і зміна реєстрації місця проживання відповідачки відбулись в один день - 09.04.2024 року. При цьому, за домовленістю з ОСОБА_1 , в період обстеження комісією житлово-побутових умов ОСОБА_1 , відповідачка не мала перебувати в будинку АДРЕСА_2 , і повернулась туди 09.04.2024 року лише після того, як комісія провела обстеження та покинула будинок.

Окрім того, суд не з`ясовував обставин самостійного виховання позивачем доньки - ОСОБА_3 , а також не встановив, з ким перебуває донька, коли позивач знаходиться на військовій службі. У матеріалах справи (аркуш справи 15) міститься довідка № 85 від 05.04.2024 року, в якій зазначено, що позивач постійно працює у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться на значній відстані від АДРЕСА_3 , а отже не проживає за зареєстрованою адресою свого місця проживання в с. Гальчин Бердичівського району Житомирської області. Відповідно, весь 2024 рік, аж до 08.12.2024 року, відповідачка проживала з апелянтом у будинку матері позивача та самостійно виховувала там доньку, а позивач інколи навідувався до них, бо постійно перебував на службі у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначені обставини також підтверджується роздруківкою переписки між відповідачкою та ОСОБА_6 у месенджері Viber.

Підкреслює, що, задовольняючи позов, суд не з`ясував, які саме позовні вимоги визнає відповідачка.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Павлушко Л.А., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_7 стало відомо про спір між батьками щодо місця її проживання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Андрушівської міської ради , яке відбулося 14 червня 2024 року. На засіданні вона приймала безпосередню участь разом із законним представником ОСОБА_2 , де разом із матір`ю висловили свою думку щодо того, що донька хоче проживати разом із батьком. Діючи в інтересах дитини, Органом опіки та піклування Андрушівської міської ради ухвалено висновок щодо доцільності проживання дитини з батьком. Рішення виконавчого комітету № 174 від 21.06.2024 року, яким затверджено висновок, на день подання апеляційної скарги ніким не оскаржено, тому твердження про те, що виконавчий комітет вийшов за межи своїх повноважень, є суб`єктивним та необґрунтованим.

Вважає, що суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (за відсутності предмета спору). Не наполягає на наявності спору і позивач, оскільки донька в грудні 2024 року самостійно визначила своє місце проживання за адресою місця проживання матері, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/014854773 від 10.12.2024р. про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 липня 2007 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області. З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з витягом №32 про зареєстрованих у житловому будинку /приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_2 , у вказаному житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до акта обстеження житлово - побутових умов проживання ОСОБА_1 , встановлено, що батько самостійно виховує неповнолітню доньку. Мати ОСОБА_2 із сім`єю не проживає. Родина забезпечена продуктами харчування, одягом, взуттям, речами першої необхідності. З наглядом і вихованням доньки допомагає бабуся ОСОБА_6 .

Висновком органу опіки та піклування Андрушівської міської ради № 05-19/1397 від 14.06.2024 року підтверджується доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 .

Характеристикою із Андрушівського ліцею №2 Андрушівської міської ради учениця 9-А класу ОСОБА_3 характеризується позитивно, вона є наполегливою, комунікабельною, активною, енергійною. Бере активну участь у шкільних та позашкільних заходах. Є призером районних олімпіад. Батько ОСОБА_8 відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, підтримує зв`язок зі школою. Вдома створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 № 85 від 05.04.2024 року про суму виплаченого доходу і утриманих податків та внесків у фонди за місцем основної роботи (за сумісництвом та/або цивільно-правовими договорами), виданої ОСОБА_9 , дохід останнього за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року становить 278903,12 грн.

Нотаріально засвідченою заявою від 11.12.2024 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердила, що її місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 . Також цією заявою вона визначила своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 і вказала, що за цією адресою вона і її матір - ОСОБА_2 , фактично проживають з 8 грудня 2024 року. Окрім того, заявила, що її матір - ОСОБА_2 , самостійно, за власні кошти утримує та виховує її.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/003517597 від 09.04.2024 року ОСОБА_2 з 09.04.2024 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/014854773 від 10.12.2024 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.12.2024 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другоїстатті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Таким чином, наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. У залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

При цьому, частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_3 , досягнувши віку 14 років, вправі самостійно визначати місце свого проживання, й таке право на самостійне прийняття рішення стосовно місця свого проживання є абсолютним й за жодних обставин не може бути обмежене судом.

Скориставшись цим правом, вона визначила своє місце проживання разом із матір`ю.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2025 року припинено стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 .

При цьому, суд виходив з того, що проживання дитини разом з матір`ю є істотною обставиною, яка припиняє її обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення в частині задоволення позову про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259,368, 374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Горбач Галини Валеріївни, задовольнити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 2 липня 2024 рокув частині задоволення позову про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: