ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1456/25 Справа № 210/842/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/842/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі по тексту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він протягом 11 років 24 днів працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а саме з 05.03.2007 року по 28.03.2018 року працював на посаді вогнетривника в умовах впливу шкідливих факторів. Працюючи вогнетривником, він виконував комплекс робіт з ремонту плавильних агрегатів (електродугових та індукційних печей), нагрівальних печей, камерних сушил і сушильного барабана. В роботі використовував відбійний молоток, кирку, молоток, кувалду, лом, лопату.

Згідно Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №?ПС/3.1/13790-23 від 13.06.2023 року на його робочому місці вогнетривника основними шкідливими факторами є пил фіброгенної дії з вмістом діоксиду кремнію від 10 до 70%, мікроклімат, шум, вібрація, важкість праці, напруженість праці.

Дані щодо умов праці на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 05.03.2007 року по 28.03.2018 року надаються за результатами досліджень, які проведено лабораторією підприємства при атестації робочого місця вогнетривника 2014 року.

Відповідно результатів лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: вмісту шкідливих речовин, у тому числі аерозолів фіброгенної дії, у повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; ??по показникам мікроклімату - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; ??по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; ??по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі».

Згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, Важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року N?248 умови праці 3 класу 3 ступеню «Шкідливі».

14.11.2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Силікоз першої стадії (t/t; 1/1; со). Емфізема легень першої стадії. ЛН першого - другого ступеня.

Захворювання професійні, 14.11.2023р.

Відповідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) від 19.12.2023 року, хронічне професійне захворювання у нього виникло за таких обставин: працюючи з 29.03.2018 року по 07.02.2022 року вогнетривником ФУЛД ТОВ «Ливарно - Механічний завод» виконував наступні види робіт: ремонт плавильних агрегатів (електро-дугових і індукційних печей), нагрівальних печей, камерних сушил і сушильного барабана.

Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування підпадав під вплив фізичних навантажень, підвищених параметрів пилу фіброгенної дії із вмістом двооксиду кремнію.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 30.01.2023 року N?337 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут:

з 05.3.007 року по 28.03.2018 року - вогнетривник ФЧЛЦ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;

з 29.03.2018 року по 07.02.2022 року - вогнетривник, вогнетривка дільниця, дільниця електропечей, вогнетривка ФЛ ТОВ «Ливарно - Механічний завод».

Пунктом 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причину виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): важкість праці: періодичне перебування в незручній робочій позі 38% часу зміни при нормі до 25%; величина статичного навантаження за зміну за участі м?язів корпусу та складала 110000 кг/с при нормі до 100000 кг/с; нахили корпусу складали 305 за зміну прі нормативному значенні 51-100 згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 08.04.2014 N?248.

Хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму норму в 5,1 - 5,5 рази та складала 10,2-11,0 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 14.07.2020 року N?1596.

У зв?язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично-допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання.

У зв?язку із заподіянням з вини відповідача шкоди здоров?ю позивача, 01.02.2024 року, він пройшов первинний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% (25% по радикулопатії, 15% - силікоз), з 15 січня 2024 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА N? 129881 від 01.02.2024року.

Зазначає, що праця вогнетривника дуже важка, мало хто з чоловіків наважується влаштовуватися на таку роботу. Але він увесь цей час сумлінно виконував свої обов?язки, при цьому, за весь період його роботи відповідач не полегшив або механізував процес роботи, чим не створив належні та безпечні умови праці.

На даний час його постійно турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіює в ліву руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових. ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, підвищення АТ, біль за грудиною, головний біль.

Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв?язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв?язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Стан його здоров?я не дає йому змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні, погано переносить спеку та холод, адже суглоби швидко реагують на зміну температури і починається біль. Ночами він довгий час можу не спати з-за болю, постійно користується медикаментами полегшуючими свої страждання. Попри свій вік він не може влаштуватися на роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї.

У зв`язку з викладеним, просить стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 213 000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 160 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині визначеного розміру стягнутої моральної шкоди, збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Судом першої інстанції не повністю враховано характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, переживань з приводу здоров`я. Суд першої інстанції не взяв до уваги ушкодження здоров`я позивача через професійне захворювання, яке пов`язано зі шкідливими умовами праці на виробництві, що спричинило втрату професійної працездатності 40% безстроково.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не приховував важкість праці та шкідливість праці, тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності позивача та виникненням у нього моральних страждань тому суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду позивачу.

На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що відповідно записів, які містяться в трудовій книжці позивача, він, починаючи з 05.03.2007 року по 28.03.2018 року працював на посаді вогнетривника у відповідача.

28.03.2018 року звільнився з підприємства відповідача у зв`язку з переведенням.

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.12.2023 року хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи з 29.03.2018 року по 07.02.2022року вогнетривником ФУЛЦ ТОВ «Ливарно-механічний завод» виконував наступні види робіт: ремонт плавильних агрегатів (електро-дугових і індукційних печей), нагрівальних печей, камерних сушил і сушильного барабана:

Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування, підпадав під вплив фізичних навантажень, підвищених параметрів пилу фіброгенної дії із вмістом діоксиду кремнію.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 30.01.2023 №337 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут:

з 05.03.2007 року по 28.03.2018 року - вогнетривник ФЧЛЦ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;

з 29.03.2018 року по 07.02.2022 року - вогнетривник, вогнетривка дільниця, дільниця електропечей, вогнетривка ФЛЦ ТОВ «Ливарно-механічний завод».

Відповідно п. 18 Акту від 20.12.2023 року причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння):

Важкість праці: періодичне перебування в незручній робочій позі 38% часу зміни при нормі до 25%; величина статичного навантаження за зміну за участі м`язів корпусу та складала 110000 кг/с при нормі до 100000 кг/с; нахили корпусу складали 305 за зміну прі нормативному значенні 51-100 згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 08.04.2014 №248.

Хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму норму в 5,1 - 5,5 рази та складала 10,2-11,0 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 14.07.2020 року №1596.

За висновком МСЕК від 01.02.2024 року ОСОБА_1 було встановлено 40% втрати професійної працездатності з 15.01.2024 року безстроково. Професійне захворювання, відсоток втрати працездатності встановлено безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 р. № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 лютого 2023 року, причинами виникнення професійного захворювання є шкідливі умови праці, які перевищують нормативне значення.

В п. 17 Акту розслідування зазначено, що згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 30.01.2023 року №337 підставою для встановлення професійних захворювань послужив профмаршрут:

05.03.2007 року - 28.03.2018 вогнетривник ФЧЛЦ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;

29.03.2018 року 07.02.2022 року вогнетрив ник, вогнетривка дільниця, дільниця електропечей, вогнетривка ФЧЛЦ ТОВ «Ливарно-механічний завод».

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача на підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений проходити курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 160 000 гривень, суд першої інстанції виходив з конкретних обставин справи, міркувань розумності, виваженості та справедливості, врахував ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, так як їх суд першої інстанції дійшов повно та всебічно з`ясовавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим апеляційний суд не приймає доводи апеляційних скарг позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40% безстроково, що свідчить про тяжкість та незворотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Аргументи апеляційних скарг позивача та відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично, доводи, викладені в апеляційних скаргах, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційні скарги відповідача залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи і суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста