ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3307/25 Справа № 175/849/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_3 ,

Треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Обухівської селищної ради,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Озерянська Ж.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали в суд позов проти ОСОБА_3 , з урахування зміни предмета позову за заявою від 16 травня 2024року, вимагали усунути їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :02:008:0345, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести за власний рахунок будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :02:008:0117 та позначені в матеріалах технічної інвентаризації: літ. А-2 (двоповерховий житловий будинок) та літ. В (вартова).

Існування таких вимог позивачі пов`язували із тим, що ними було придбано у власність житловий будинок, який розташовано на земельній ділянці кадастровий номер :02:008:0345 за адресою: АДРЕСА_1 . На час придбання межа між їх та сусідньою ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була вільна від будь-яких споруд. В подальшому, в порушення діючого законодавства України, а саме: державних будівельних норм, норм пожежної безпеки, санітарних норм, на межі ділянок було виконано самовільне будівництво та споруджено будівлю висотою два поверхи. На вимоги позивачів знести незаконне будівництво відповідач відмовляється в добровільному порядку усунути вищезазначені порушення. Крім того, відповідач не лише збудував будівлю на межі земельних ділянок, а й влаштував бетонну консоль в межах земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0345 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачам, використовуючи у якості несучої стіни будівлі частину огорожі позивача. В результаті незаконних дій відповідача, огорожа та господарчі будівлі частково зруйновані, їх відновлення не можливе без демонтажу спірної будівлі.

Позивачі стверджували, що через порушення їх цивільних прав на належне користування земельною ділянкою, яка належить їм на праві приватної власності вони були змушені звернутися до суду для захисту своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024року позов ОСОБА_7 та ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що збудовані відповідачкою будівлі літ. А-2 (двоповерховий житловий будинок) та літ. В (вартова) є об`єктом самочинного будівництва, що не відповідає встановленим будівельним, санітарним та протипожежним нормам, при проведенні будівельних робіт ОСОБА_3 як власниця повинна була діяти з дотриманням положень статті 375 ЦК України та вимог законодавства, що регулює проведення будівельних робіт, не допускати при цьому порушення прав власника сусідньої земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

10 березня 2025року ОСОБА_5 , який не брав участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права, подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024року.

В апеляційній скарзі заявник висловив вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_5 без залучення його до складу учасників справи.

Заявник стверджував про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в розташований на земельній ділянці кадастровий номер №:02:008:0117 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка є його дружиною, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказував, що знесення будівлі порушить і його права як співвласника нерухомого майна.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі заперечили проти апеляційної скарги, заявляли що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 15 квітня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо з`ясування питання чи вирішувалося судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження у справі слід закрити, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника не вирішувалося.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

У статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 11 липня 2018року у справі 911/2635/17 міститься висновок, відповідно до якого рішення суду є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) вказано, що «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного нотаріуса, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07 лютого 2020року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в розташований на земельній ділянці кадастровий номер №:02:008:0117 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на підставі іпотечного договору від 02 жовтня 2015року. Земельна ділянка кадастровий номер №:02:008:0117 площею 0,15 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на підставі іпотечного договору від 02 жовтня 2015року (т.1 а.с.23 25).

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржником не доведено порушення його прав та законних інтересів оскаржуваним судовим рішенням у даній справі.

Водночас, обставини, на які посилається ОСОБА_5 можуть бути предметом дослідження у сімейних правовідносинах, які існують між подружжям щодо їх спільного майна, нажитого ними у період зареєстрованого шлюбу. Способом захисту його цивільних прав та інтересів згідно вимог статті 16 ЦК України у даному випадку може бути визнання права.

Зазначені відносини регулюються розділом ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» Сімейного Кодексу України, зокрема главою 8 (статті 60-74) «Право спільної сумісної власності подружжя», у тому числі статтею 65 «Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя», статтею 69 «Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя», статтею 70, якою визначається розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; главою 26 (статті 355-372) ЦК України «Право спільної власності», у тому числі його статтею 368 «Право спільної сумісної власності».

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України).

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до статті 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Тож, способом захисту цивільних прав та інтересів ОСОБА_5 у сімейних правовідносинах, згідно вимог статті 16 ЦК України, у даному випадку може бути визнання права.

За наведених умов, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо наявності у нього права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_5 , оскільки його права в контексті статті 391 ЦК України не порушені, так як він не є учасником правовідносин де власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому ОСОБА_5 не відноситься до кола осіб, які у відповідності до положень статті 352 ЦПК України мають право апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024року підлягає закриттю.

Керуючись статтею 362 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Обухівської селищної ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025року.

Судді: