справа № 489/6896/24
провадження №4-с/489/13/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності:

заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на неправомірність дій державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Нугаєвої Марини, ОСОБА_4

встановив:

31.03.2025 ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Нугаєвої Марини, ОСОБА_4 та просить зупинити виконавчі провадження №№ 77465124, 77465035 до рішення апеляційного суду.

В обґрунтування скарги вказала, що так як незгодна із судовим рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 489/6896/24, копію якого отримала її родина ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14.03.2025 та вона оскаржує його в апеляційному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.12.2025 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених у скарзі.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував та пояснив, що після скасування судового наказу Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» стягнуто заборгованість в позовному порядку та виконавчі листи відносно боржників передано для примусового виконання державні виконавчій службі.

Державні виконавці в судове засіданні не з`явилися, що не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи та ознайомившись із матеріалами скарги і цивільної справи, не вбачає підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закон № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.01.2025 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь на користь ОКП «МОТЕ» заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 18 873,08 грн. за період з 01.12.2018 по 31.10.2021; 2 217,60 грн. інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 935,13 грн. за період з 01.01.2019 по 30.11.2021, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн., по 1 514,00 грн. з кожного.

Із скарги та наданих ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснень слідує, що ОСОБА_3 не погоджується з вказаним рішенням суду, яке оскаржила до апеляційного суду, а тому просить зупинити виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, які перебувають на виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Як зазначено вище, за положенням статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що сторона виконавчого провадження вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду порушено їхні права чи свободи. При цьому скаржник повинен вказати, крім змісту оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності, норму закону яку порушив виконавець.

Між тим, в скарзі заявник не вказала в чому саме полягає неправомірність рішень, дій або бездіяльність державного виконавця, що призводить до порушення її прав чи свобод, як сторони виконавчого провадження.

Крім того, заявник обрала спосіб поновлення свого, як вона вважає, порушеного права шляхом зупинення виконавчого провадження до розгляду її апеляційної скарги на рішення, на підставі якого видано виконавчі листи та які стягувач пред`явив для примусового виконання, що не передбачено законом.

Суд зазначає, що відносини щодо зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду врегульовано статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження».

За положеннями цієї норми виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Таким чином законодавцем врегулювано відносини зупинення виконавчого провадження у випадку подання особою апеляційної скарги після видачі судом виконавчого листа та пред`явлення його стягувачем до виконання.

З врахуванням наведеного вище та встановлених обставин, суд приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, оскільки зупинення виконавчого провадження з підстав оскарження заявником судового рішення вирішується виконавцем на підставі наданих стороною виконавчого провадження доказів прийняття апеляційної скарги до розгляду. Крім того, підстава та предмет скарги не вказують на те, які саме порушення Закону України «Про виконавче провадження» допущено державним виконавцем та яке його рішення, дія чи бездіяльність оскаржується, оцінка на правомірність якого має бути надана судом.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на неправомірність дій державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Нугаєвої Марини, ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.04.2025.

Суддя І.В. Коваленко