ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2715/25 Справа № 180/1553/24 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року в цивільній справі номер 180/1553/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 1981 року по 2023 рік він працював на підприємстві відповідача. Звільнився у 2023 році з посади провідного інженера з буро-підривних робіт шахти 9/10 АТ «МГЗК» у зв`язку із виходом на пенсію.

За час роботи на даному підприємстві у шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання.

Згідно з довідкою МСЕК від 12.02.2009 року позивачу встановлено первинно 25% втрати працездатності за професійними захворюваннями. В подальшому, 28 квітня 2020 року йому встановлено третю групу інвалідності, визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% безстроково. Повторним оглядом МСЕК від 07 вересня 2023 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності у розмірі 80% з 28 серпня 2023 року.

Позивач змушений систематично проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання.

Позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь моральну шкоду в розмірі 250000,00 грн, з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 160000,00

грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд змінити рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року в справі №180/1553/24 в частині розміру суми моральної шкоди, зменшивши її зі 160000,00 грн до 50000,00 грн з утриманням податків та зборів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням матеріального та процесуального права.

Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно з наданою ОСОБА_1 довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках первинно позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності. Тому відповідач вважає, що розмір стягнутої з нього на користь ОСОБА_1 суми моральної шкоди у розмірі 160000,00 грн є значно завищеним.

Наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодним належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами.

Стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом позивача, який з 23 травня 2020 року згідно з Законом України від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» є об`єктом оподаткування. АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язано відповідно до чинного законодавства здійснити утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору від суми (оподатковуваного доходу), яка підлягає до виплати позивачу та перерахувати належну суму утриманого податку до бюджету.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Марганецький ГЗК», в якому позивач просив рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Позивач вважає, що суд першої інстанції, прийнявши до уваги факт втрати позивачем 80% працездатності, встановлення йому другої групи інвалідності безстроково, глибину його фізичних та душевних страждань, обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, на рівні 160000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування судом відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу є безпідставними, оскільки суд першої інстанції на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням правильно визнав, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода. Позивач внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичайне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

На думку позивача, відповідач частково визнає позовні вимоги при цьому, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані у апеляційній скарзі не навів жодного обґрунтування розміру позовних вимог, що ним визнаються, та причин, з яких не визнається решта позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 60, 61).

Позивач надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами у трудових книжках ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача. Звільнений у зв`язку із виходом на пенсію 03.07.2023 року (а.с. 8-13).

Згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання, затвердженого 20 січня 2009 року, ОСОБА_1 працював в умовах шкідливого впливу 30 років 3 місяці, має такий діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ступеню (пилотоксичний бронхіт першого-другого ступеню, емфізема легень першого-другого ступеню). ЛН першого-другого ступеню. Захворювання професійне (а.с. 14-15).

Згідно з довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК серії ДНА-02 №033289 від 12.02.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням (а.с. 16).

В подальшому згідно з довідками обласної МСЕК №2 серії 12ААА №078944 та серії 12ААА №129690 ОСОБА_1 повторно встановлено 28.04.2020 року - 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а 07.09.2023 року - 80% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності (а.с. 17, 18).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог у розмірі 120000,00 грн, саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде розумним та справедливим.

Проте, з висновком суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд не може погодитись в повній мірі.

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював певний час в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та 03.07.2023 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно з довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК серії ДНА-02 №033289 від 12.02.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, з яким погоджується апеляційний суд.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про завищений розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Судом встановлено, що згідно з довідкою міжрайонної профпатологічної МСЕК серії ДНА-02 №033289 від 12.02.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено 25%, у подальшому йому повторно встановлено 28.04.2020 року - 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а 07.09.2023 року - 80% втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності.

Отже, зважаючи на можливість продовження позивачем своєї трудової діяльності на протязі 14 років та з урахуванням його звільнення у зв`язку з виходом на пенсію, а не через хворобу, апеляційний суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100000,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо розміру відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до статті 376 ЦПК України в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 100000,00 (сто тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: