Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 489/1648/25
Провадження № 2/475/300/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025смт. Доманівка

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області Кащак А.Я., ознайомившись за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним розпорядженням державного органу,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2025 року адвокат Самуляк М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва через «Електронний суд» з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним розпорядженням державного органу.

11.03.2025 року Ленінським районним судом м. Миколаєва дану цивільну справу №489/1648/25 передано за підсудністю до Доманівського районного суду Миколаївської області.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступних висновків:

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Так, у ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак, ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно ч.15 ст.28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Ленінського районного суду м. Миколаєва як суду першої інстанції, чим реалізував своє право вибору передбачене ст.27, ч.15 ст.28 ЦПК України.

Водночас, як передбачено статтею 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року у своїй постанові Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», викладено позицію, щодо виключної підсудності встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (у редакції ЦПК 2004 року).

Окрім того, відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07..02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, суд вирішуючи питання підсудності враховує, що вибір «ефективного засобу захисту порушеного права» є дискреційним правом позивача, - звертатися з позовом до продавця земельної ділянки на підставі статті 661 ЦК України, чи звертатися з позовом про відшкодування шкоди до органу державної влади на підставі статті 22, 1173 ЦК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вибрав спосіб захисту власних прав та інтересів, передбачений законом, відповідно до ст.ст. 22, 23, 1173 ЦК України.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Незаконність наказу органу державної влади ГУ Держгеокадастру в Миколаївської області, встановлений рішеннями судів, які набрали законної сили і в силу вимог ч.5 ст.82 ЦПК України не потребує доведення. На думку позивача, йому заподіяна матеріальна та моральна шкода органом державної влади - ГУ Держгеокадастру в Миколаївської області, які він просить стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України.

В позовній заяві ОСОБА_1 жодних вимог з приводу нерухомого майна не ставить, оскільки як зазначено в позові, спори що стосується спірної земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0342, були предметом розгляду судами різних інстанцій у справі господарських судів № 915/1216/21 та у цивільній справі № 475/379/22, в якій Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2024 року прийнято остаточне рішення.

Порядок передачі справ з одного суду до іншого встановлено статтею 31 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У частині другій статті 31 ЦПК України зазначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Згідно вимог ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. При цьому, лише судом, якому надійшла на розгляд цивільна справа вирішується питання про прийняття даної справи до розгляду, зокрема питання її територіальної підсудності даному суду, при цьому, рішення (ухвала) іншого суду першої інстанції не є обов`язковою для суду того ж рівня.

Водночас, приймаючи до розгляду справу з порушеннями територіальної підсудності, суд ставить під сумнів розгляду справи належним (компетентним) судом та законність прийнятого рішення, що в майбутньому може бути підставою його скасування.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що порушення принципу територіальної підсудності є порушенням права на справедливий судовий розгляд, що, як правило, ставить під сумнів прийняте судом рішення та в свою чергу тягне за собою скасування такого рішення у справі.

Тому, приймаючи до уваги те, що зазначена справа була помилково направлена Ленінським районним судом м. Миколаєва до Доманівського районного суду Миколаївської області, розгляд даної справи слід проводити неналежним судом, у відповідності до норм як матеріального так і процесуального права, суд вважає за необхідне надіслати справу за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.10, 27, 28, 30-32, 263 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним розпорядженням державного органу передати на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва (місто Миколаїв, вулиця Космонавтів, 81/16, Миколаївської області).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію направити учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Доманівського районного суду

Миколаївської області А.Я. КАЩАК