Справа № 464/3419/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чорна С. З.
Провадження № 22-ц/811/3730/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною представника ОСОБА_1 адвоката Салабай Романа Івановича на ухвалу Сихівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, в якій просив суд поновити строк пред`явлення ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2016 у справі №464/3419/16-ц.

В обґрунтування заяви покликався на те, що в процесі розгляду справи між сторонами досягнуто згоди щодо врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Ухвалою від 12.09.2016 року Сихівський районний суд м. Львова визнав та затвердив мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і закрив провадження у справі№N464/3419/16-ц. Мирова угода так і не була виконана, а умови її були порушені Боржником ОСОБА_2 в односторонньому порядку, що дало підстави Заявнику Мозілю A.M реалізувати своє право на виконання мирової угоди у примусовому порядку.

Проте, в процесі виконання виконавчого документу в примусовому порядку з?ясувались обставини, наявність яких унеможливила чи значно ускладнила можливість пред?явити Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12.09.2016 року до примусового виконання у зв?язку з наявністю об?єктивних та незалежних від волі Заявника обставин, що виникли не з його вини. У п.п. 6-9 мирової угоди визначено порядок та строки погашення заборгованості, а у п. 15 вказана обставина, з настанням якої у заявника виникає право примусового виконання умов мирової в порядку, що передбачений чинним законодавством. Такою обставиною є порушення відповідачем упродовж 2-х кварталів термінів погашення заборгованості, що передбачені п.6 мирової угоди. Згідно п.6 мирової угоди відповідач зобов?язується погашати заборгованість перед позивачем щоквартально до 2 числа останнього місяця кварталу в якому здійснюється платіж, суму в розмірі 3000 доларів США. Пунктом 9 мирової угоди визначено з якого саме кварталу починає обраховуватись строк на виконання умов мирової, а саме - «Першим кварталом, в якому відповідач зобов?язується розпочати повернення позивачу заборгованості є четвертий квартал 2016 року який розпочинається наступного місяця за місяцем укладення мирової угоди». Отже в означеному контексті, порушенням погашення заборгованості: 2х кварталів починається з 20 жовтня 2016 року до 20 березня 2017 року.Оскільки в даному випадку має місце відкладальна умова початку перебігу строку, відтак трирічний строк пред?явлення рішення суду до виконання починає обраховуватись з 21.03.2017 до 21.03.2020. В межах трирічного строку позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2016 у справі №464/3419/16-ц, і 19.03.2020 було винесено ухвалу про виправлення описки. У зв?язку з неможливістю пред?явлення останньої до примусового виконання через наявність описки, відтак строк пред?явлення до виконання слід обраховувати від 19.03.2020 - з дати винесення саме ухвали Сихівського районного суду у справі №464/3419/16-ц про виправлення описки, оскільки даним рішенням суду було фактично поновлено порушене право Заявника на пред`явлення до виконання виконавчого документу.

Ухвалою Сихівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованостівідмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Салабай Роман Іванович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права, та судом не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи.

Вказує, що підставами відмови у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є хибне переконання суду, що «причини пропуску заявником строку для пред`явленя до виконання виконавчого документу не є поважними, оскільки пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився 13.09.2019.»

Звертає увагу суду на те, що в даному випадку має місце відкладальна умова початку перебігу строку, відтак трирічний строк пред`явлення рішення суду до виконання починає обраховуватись з 21 березня 2017 року до 21 березня 2020 року.

Саме в межах трирічного строку позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з заявою про внесення виправлень в ухвалу і 19 березня 2020 року було винесено ухвалу, якою виправлено описку.

Вважає, що у зв`язку з неможливістю пред`явлення ухвали до примусового виконання через наявність описки, строк для повторного пред`явлення до виконання слід обраховувати від 19.03.2020 року з дати винесення ухвали про виправлення описки, оскільки даним рішенням суду було фактично поновлено порушене право Заявника на пред`явлення до виконання виконавчого документу.

Окрім того, посилається на те, що на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені ЗУ «Про виконавче провадження» строки перериваються та відновлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції врахував, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився 13.09.2019, доказів, які б свідчили, що стягувач протягом тривалого часу не мав можливості пред`явити виконавчий лист до примусового виконання, не надано, а вказані у заяві обставини не свідчать про неможливість вчасно пред`явити виконавчий документ до виконання, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що викладені причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не можуть бути визнані судом поважними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що хвалою суду від 12.09.2016 Сихівським районним судом м.Львова визнано та затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та закрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.03.2020 виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 12 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зазначивши реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача ОСОБА_2 " НОМЕР_1 " та його адресу реєстрації місця проживання " АДРЕСА_1 ".

Згідно повідомлення приватного виконавця Меленчук Володимира Ігоровича від 10.09.2024 у зв`язку із пропущенням строку пред`явлення виконавчого документу до виконання повернуто виконавчий документ стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Положення ч. 1 ст. 433 ЦПК України узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Законодавцем визначено, що стягувач, який просить суд поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен довести, що такий строк пропущено ним з поважних причин, оскільки саме таку умову містить процесуальне законодавство. А боржник, користуючись можливістю уникнути виконання судового рішення, буде не лише заперечувати проти поновлення такого строку, але може в подальшому й оскаржувати ухвалене судове рішення.

Чинне процесуальне законодавство не визначає переліку причин, які є поважними (такими, що не залежали від волі стягувача), та за наявності яких суд може поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Суди при розгляді заяв стягувачів виходять з того, що такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Крім того, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який закінчився, представник заявника Салабай Р.І. як на поважну причину пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та підставу для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання посилається на наявність описки в ухвалі Сихівського районного суду м.Львова від 12.09.2016, а відтак вважає, що строк пред?явлення до виконання слід обраховувати від 19.03.2020 - з дати винесення саме ухвали Сихівського районного суду у справі №464/3419/16-ц про виправлення описки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі посилання представника заявника не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку пред`явлення ухвали до виконання.

12.09.2016 Сихівським районним судом м.Львова визнано та затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Пунктом 15 мирової угоди передбачено, що у разі, якщо відповідач упродовж 2 кварталів порушуватиме термін погашення заборгованості, визначений у пункті 6 мирової угоди, позивач має право спонукати відповідача до примусового виконання умов мирової угоди у порядку встановленому чинним законодавством України.

З заявою про виправлення описки позивач звернувся лише 10 березня 2020 року.

19 березня 2020 року ухвалою Сихівського районного суду було виправлено описку.

З заявою про відкриття виконавчого провадження представник позивача звернувся 10 вересня 2024 року, тобто більш як через три роки з моменту виправлення описки.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.

Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

Разом з тим, якщо процесуальний строк був пропущений до початку війни, питання про його поновлення повинно вирішуватися з врахуванням причин, з яких строк був пропущений, та тривалості пропуску строку до запровадження воєнного стану. (Постанова Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 127/27446/20)

Враховуючи, що строк пред`явлення ухвали до виконання було пропущено позивачем ще до введення воєнного стану, поважних доказів на поновлення такого стороною позивача не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Салабай Романа Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та проголошено 16 квітня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.