Дата документу 27.03.2025
Справа № 334/9770/24
Провадження № 2/334/594/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управляння Пенсійного Фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення передплати пенсії

в с т а н о в и в :

Представник позивача Гавриленко А.О., яка діє на підставі довіреності від 04.10.2024, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача залишок надмірно сплачених грошових коштів за період з 01.09.2022 по 28.02.2023 у сумі 18096,52 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.09.2022 року.

За документами електронної пенсійної справи 17.02.2023р. ОСОБА_1 звернувся за первинним призначенням пенсії за віком, яка була призначена з дня його звернення відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В жовтні 2023 року спеціалістами управління був здійснений перерахунок пенсії відповідно до частини першої статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначено та вплачено пенсію з 01.09.2022 року але не враховано, що у разі, якщо звернення за призначенням пенсії з відстрочкою часу виходу відбулось у термін більший ніж 3 місяця з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу, пенсія призначається з дня звернення.

В ході проведення контрольних заходів 03.04.2023 р. спеціалістами управління було встановлено, що при проведенні вищезазначеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 було не вірно визначено дату права пенсії та встановлено невірне нарахування підвищення за ст.29 ч.1 Закону № 1058, у зв`язку з чим, пенсійну справу було приведено у відповідність, згідно чого виникла переплата за період 01.09.2022 року по 28.02.2023 року в сумі 18096,52 грн.

Для вирішення питання, щодо утримання виявленої переплати ОСОБА_1 направлялось повідомлення та пропонувалось повернути переплату шляхом написання заяви, щодо її утримання, або повернення коштів на рахунок управління.

На теперішній час, зайво виплачені кошти до Головного управління ПФУ не надходили, пенсіонер згоду на утримання переплати не надавав.

Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія, фактично, є завданням шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів державі в особі Пенсійного фонду України.

Ухвалою від 06.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач відзив на позов не надав.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, суду доводив, що вимоги ГУ ПФУ є цілком правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.09.2022 року.

За документами електронної пенсійної справи 17.02.2023р. ОСОБА_1 звернувсь за первинним призначенням пенсії за віком, яка була призначена з дня його звернення відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV" Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В жовтні 2023 року спеціалістами управління був здійснений перерахунок пенсії відповідно до частини першої статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначено та виплачена пенсія з 01.09.2022 року але не враховано, що у разі, якщо звернення за призначенням пенсії з відстрочкою часу виходу відбулось у термін більший ніж 3 місяця з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу, пенсія призначається з дня звернення.

В ході проведення контрольних заходів 03.04.2023 р. спеціалістами управління було встановлено, що при проведенні вищезазначеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 було не вірно визначено дату права пенсії та встановлено невірне нарахування підвищення за ст.29 ч.1 Закону № 1058, у зв`язку з чим, пенсійну справу було приведено у відповідність, згідно чого виникла переплата за період 01.09.2022 року по 28.02.2023 року в сумі 18096,52 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне і пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц. Таким чином, переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій, соціальної допомоги тощо можливе шляхом стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини особи, зокрема, у випадку надання нею недостовірних (явно неправильних) даних, тобто у випадку недобросовісної поведінки набувача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження наявності в діях відповідача недобросовісності та окремо судом наявність такої не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 ст.81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

З огляду на те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати позивача за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 1212, 1214, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного управляння Пенсійного Фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення передплати пенсії - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Козлова Н. Ю.