ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Рішення

Іменем України

15 квітня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

28 січня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі, ТОВ «СВЕА ФІНАНС», позивач) до ОСОБА_1 (далі, відповідач) про стягнення заборгованості.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що 11 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДИНОК КОМФОРТУ» (далі, ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ», орендодавець) та ОСОБА_1 (далі, відповідач) було укладено договір оренди майна з правом викупу № 025 у порядку передбаченому ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію».

За умовами цього договору орендодавець передав орендарю у строкове і платне володіння і користування об`єкт оренди рідкокристалічний телевізор, модель товару LCDtv ERGO 32DHS 6000, з подальшим переходом права власності на умовах, визначених Правилами надання майна в оренду, які є невід`ємною частиною договору, та на момент укладення договору були розміщеними на веб-сайті орендодавця.

Орендар в свою чергу зобов`язався прийняти об`єкт оренди у строкове володіння, а згодом і у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

В договорі оренди були погодженими строк оренди тривалістю в 12 місяців та визначено щомісячний платіж у сумі 1 629 гривень, при цьому, вартість об`єкту при викупі через 12 місяців складає 19 548 гривень.

Орендодавець свої обов`язки за договором виконав повністю, однак орендар, відповідач у справі, свої обов`язки повністю та своєчасно не виконував, прострочив сплату щомісячних платежів, внаслідок чого у відповідності до пункту 4 договору було нараховано пеню у розмірі 3 % від суми простроченого платежу, але в межах 50 % від загальної суми прострочених орендних платежів за договором № 025.

Крім того, згідно тверджень позивача, станом на дату складення відповідної позовної заяви, внаслідок порушення орендарем умов викупу об`єкту оренди до орендаря не перейшло право власності на об`єкт оренди.

Далі, згідно тверджень позивача, 03 липня 2023 року між ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (перейменовано на ТОВ «СВЕА ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 01.02-28/23 за яким до позивача, як фактору, перейшло право вимоги за договором оренди з правом викупу № 025.

Позивач, як новий кредитор, керуючись пунктом 6.4.6, пунктом 8.5 Правил надання майна в оренду, як невід`ємної частини договору оренди, направив відповідачу, як орендарю, сповіщення від 05 липня 2024 року про розірвання договору оренди з вимогою сплати заборгованість за договором, яке було проігноровано останнім, внаслідок чого, згідно посилань позивача, у нього виникло право вимагати у орендаря сплати вартості об`єкту оренди згідно з зазначеними вище положеннями пункту 6.4.6 Правил надання майна в оренду.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 025 від 11 січня 2022 року у сумі 44 797,50 гривень, що складається з 17 919 гривень заборгованість за простроченими орендними платежами, 8 959 гривень нарахована пеня, 17 919 гривень заборгованість за вартістю орендованого майна.

Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2 442,4 гривні.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 11 березня 2025 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання, в прохальній частині позовної заяви та окремому клопотанні просив проводити судовий розгляд без його участі (а. с. 89-90).

З урахуванням викладеного суд, керуючись приписами частини 1 статті 233 ЦПК України, вирішив проводити судовий розгляд без участі представника позивача.

В судове засідання, призначене на 11 березня 2025 року, з`явився відповідач, повідомив суду, що дійсно уклав договір та отримав телевізор, телевізор надійшов без дефектів, платежі сплачував частково, але не повністю, квитанції про оплату не збереглись. Відповідач вважає, що розмір заборгованості є завищеним, вважає, що відсутні підстави для нарахування пені, вважає, що розрахунок заборгованості не правильний, однак не зміг пояснити, чому саме. Також відповідач стверджував, що пропонував представникам позивача, спілкуючись з ними по телефону, забрати назад телевізор, однак останні відмовились від його повернення.

З урахуванням повідомлених відповідачем обставин, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 08 квітня 2024 року для вирішення відповідачем питання щодо залучення представника.

В судове засідання, призначене на 08 квітня 2025 року, відповідач та його представник не з`явились, були належним чином повідомлені про час і дату проведення судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання не подали, причин неявки не повідомили.

19 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Дьячук Наталією Валеріївною, з використанням системи «Електронний суд», було подано відзив на позовну заяву.

За змістом відзиву стверджується про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність заявлених позовних вимог.

Зокрема, заперечується факт укладення договору оренди з правом викупу відповідачем, який брав в кредит (оплата частинами) телевізор, тобто уклав інший вид договору.

Зазначається, що не надано інформації про одноразовий ідентифікатор, який, начебто був використаний відповідачем для укладення договору, що ставить під сумнів укладення договору оренди майна з правом викупу.

Також стверджується про те, що відповідач вносив кредитні кошти частинами через електронний кабінет, але яку саме сплачено суму не пам`ятає, а квитанції про оплату не роздруковувались, тому, відповідач вважає, що інформацію щодо здійснених ним платежів повинен був набати позивач.

Далі, у відзиві стверджується, що позивачем не долучено доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем об`єкту оренди та, відповідно, виникнення обов`язку сплати орендної плати за це майно.

Далі, стверджується про те, що не надано первинних документів, які б відповідали положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості.

Далі, стверджуючи про те, що договір оренди з правом викупу за своєю природою дуже побідний до договору споживчого кредиту, а отже сума 17 919 гривень, як вартість неповернутого товару, розрахована відповідачем, як новим кредитором, поза межами строку оренди, не може бути стягнена і до цих правовідносин є застосовними приписи статті 1048 ЦК України, за якими проценти за користування позикою, які є в цьому випадку фактично тотожними орендній платі, можуть бути нараховані в межах строку дії договору оренди.

Також відповідач ставить під сумнів факт переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором оренди з правом викупу, бо відсутні належні і достатні докази, що б підтверджували перехід права вимоги внаслідок укладення договору факторингу.

Далі, стверджуючи про те, що відповідачу, як стороні договору, було фактично надано споживчий кредит, до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а отже виключається можливість застосування неустойки за прострочення позичальником виконання грошових зобов`язань за договором позики (кредиту) в період дії воєнного стану.

З урахуванням наведеного, представниця відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи той факт, що відповідач та його представниця були обізнаними про час і дату проведення судового засідання, не з`явились для участі в судовому засіданні, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення не подали, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦК України вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі відповідача та його представниці.

При цьому, враховуючи, що подано відзив на позовну заяву, правила щодо заочного розгляду справи не застосовуються.

В судовому засіданні, призначеному на 08 квітня 2025 року, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів абзацу 2 частини 1 статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 15 квітня 2024 року до 16 години 15 хвилин.

Вивчивши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи.

Зокрема, судом встановлено, що 11 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДИНОК КОМФОРТУ», як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди майна з правом викупу № 025, з додатковою угодою № 1 до цього договору (а. с. 12-14).

Згідно умов п. 1, 2 договору оренди, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове та платне користування майно, об`єкт оренди, LCDtv ERGO 32DHS 6000, з погодженою сторонами викупною вартістю 10 817 гривень, якщо викуп здійснюється протягом третього місяця оренди, 19 548 гривень якщо викуп здійснюється на 12-му місяці оренди.

Згідно п. 3 договору, сторонами договору погоджений щомісячний платіж в розмірі 1629 гривень,як орендна плата, який повинен бути сплаченим орендарем до 11-го числа кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення договору протягом усього строку оренди, який становить 12 місяців, де днем внесення останнього платежу є 11 січня 2023 року.

Згідно пункту 4 договору передбачено право орендодавця нараховувати пеню в розмірі 3 % річних від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, але не більше 50 % прострочених орендних платежів за договором.

Згідно пункту 5 договору передбачена можливість дострокового повернення об`єкта оренди після спливу мінімального строку користування, який складає 5 місяців від дати передачі об`єкта оренди у користування, та визначений механізм повідомлення орендарем орендодавця про намір повернути об`єкт оренди, зокрема, шляхом направлення письмового повідомлення не пізніше 30 днів.

Договір підписаний орендарем електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора D 784 в інформаційно-комунікаційній системі, який був отриманим орендарем в смс-повідомленні, направленому орендодавцем, що підтверджується довідкою директора ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ» № б/н від 12.06.2023 року (а. с. 22-23).

Позивач вважає, що окрім договору оренди права та обов`язки сторін спору урегульовані Правилами надання майна в оренду ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ, примірник яких долучений до матеріалів справи (а. с. 24-37).

Цей примірник Правил надання майна в оренду не підписаний орендарем.

Для підтвердження факту направлення товару орендареві було надано примірник експрес накладної № 1536, в якій зазначений повний опис відправлення - LCDtv ERGO 32DHS 6000 та вказано оголошену вартість відправлення 5 408,01 гривень (а. с. 38).

До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості, згідно якому заборгованість зі сплати орендних платежів складає 17 919 гривень, нарахована пеня 8 959,50 гривень, крім цього, згідно вказаного розрахунку, орендодавцем та позивачем, як новим кредитором, визнається факт сплати орендних платежів орендарем у сумі 1629 гривень (а. с. 40-44).

Судом становлено, що до матеріалів справи долучено сповіщення № 18615755 від 27 червня 2024 року про розірвання договору оренди майна з правом викупу, який повідомлено відповідача, як орендаря, про розірвання договору оренди № 025 від 11 січня 2022 року, та вказано про необхідність негайного погашення заборгованості, що включає заборгованість за орендними платежами у сумі 17 919 гривень, заборгованість за пенею у сумі 8 959,50 гривень, а також заборгованість з вартості неповернутого об`єкту оренди у сумі 17 919 гривень (а. с. 45).

Позивачем наданий витяг зі списку рекомендованих листів, що підтверджує направлення на адресу відповідача 05 липня 2024 року зазначеного вище сповіщення про розірвання договору, проте, доказів отримання відповідачем, як орендарем, цього листа до матеріалів справи не долучено (а. с. 47).

Далі, 03 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БУДИНОК КОМФОРТУ» та товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (змінило назву на «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу № 01.02.-28/23, за яким до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як до фактору, перейшло право вимоги за переліком договір, в яких ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ» є орендодавцем та кредитором в зобов`язаннях (а. с. 48-59).

У відповідності до п. 2.2 цього договору факторингу, до нового кредитора переходить заборгованість, що складається з орендної плати, сум неустойки, а також сум вартості викупу орендованого майна, що фактор матиме право нараховувати боржникові у зв`язку із розірванням договору оренди.

Згідно з витягом з реєстру боржників до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (змінило назву на «СВЕА ФІНАНС») перейшло право вимоги за договором № 025 від 11 січня 2022 року, укладеного з ОСОБА_1 (а. с. 68).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що спірні правовідносини сторін урегульовані наступними правовими нормами.

Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.

Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України«Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов договору оренди майна з правом викупу № 025 від 11 січня 2022 року.

Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що договір оренди з правом викупу укладено, та він є регулятором спірних правовідносин сторін.

Суд критично оцінює доводи представниці відповідачки щодо відсутності даних про погодження умов договору, відсутності відомостей про одноразовий ідентифікатор та укладення відповідачем іншого договору, зокрема, договору купівлі товару в кредит.

Зокрема, відомості, наведені в довідці ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ» б/н від 12 червня 2023 року, містять інформацію про одноразовий ідентифікатор D 784, направлений смс-повідомленням відповідачу, та використаний ним під час підписання договору (а. с. 22-23).

Відповідачем не спростовано факт укладення договору оренди з правом викупу та в супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України не надано доказів укладення іншого договору, зокрема, не долучено примірника такого договору, укладеного ним з ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ», чи, у випадку не можливості надання такого доказу, не заявлено клопотання про його витребування в порядку статті 84 ЦПК України.

Далі, суд критично оцінює доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо недоведеності факту отримання відповідачем товару, так як первинно, 11 березня 2025 року, відповідач в судовому засіданні підтвердив факт отримання ним справного телевізору, в якого не було дефектів. Відповідні обставини підтверджуються звукозаписом судового засідання від 11 березня 2025 року.

Крім того, відповідні посилання щодо недоведеності факту отримання об`єкту оренди не заслуговують на увагу, виходячи, в тому числі, з подальших доводів відповідача, який стверджував, що з використанням електронного кабінету сплачував визначені договором періодичні платежі, проте, точну суму сплачених платежів не пам`ятає, а документи, які підтверджують факт оплати, не збереглись.

Далі, оцінюючи доводи сторін спору щодо змісту зобов`язального правовідношення, суд застосовує наступні правові норми.

Згідно приписів статті 3, 627 ЦК України, свобода договору є однією із засад цивільного законодавства, що передбачає, в тому числі, можливість вільного визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно приписів частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно приписів частини 1 статті 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно приписів частини 1 статті 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Зміст процитованих правових норм та умови пунктів 1, 2, 3, 5 договору оренди з правом викупу № 025 свідчать про те, що був укладеним саме договір оренди (найму), а не позики (кредиту), так як цей договір передбачає передачу в строкове користування речі, а не надання коштів в борг, а також визначає можливість дострокового повернення об`єкту оренди.

При цьому, визначення умов щодо подальшого викупу об`єкту оренди орендарем відповідає положенням статті 3, 627 ЦК України і не свідчить про існування кредитного зобов`язання між сторонами спору.

З огляду на це, суд критично оцінює доводи представниці відповідача щодо поширення на правовідносини сторін зобов`язання правових норм, які регламентують укладення та виконання договорів позики, в тому числі й приписів пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності за невиконання боргових зобов`язань.

Далі, визначивши, що між відповідачем і первісним кредитором було укладено саме договір оренди, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності стягнення на його користь прострочених платежів з орендної плати у сумі 17 919 гривень у відповідності до наданого позивачем розрахунку (а. с. 40-44).

Відповідач зазначений розрахунок не спростував, в супереч приписам статті 12, 81 ЦПК України доказів сплати орендних платежів в розмірі більшому, ніж визнається кредитором, не надав.

Тому, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, визнає такий розрахунок арифметично вірний та стягує з відповідача суму заборгованості по щомісячним орендним платежам у загальному розмірі 17 919 гривень.

Далі, згідно приписів частини 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, пункт 4 договору оренди передбачає можливість нарахування пені у розмірі 3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 50 % від загальною суми прострочених орендних платежів, підставою для нарахування пені є прострочення орендних платежів.

З урахуванням того, що судом встановлені обставини прострочення сплати орендних платежів відповідачем, суд вважає правомірним нарахування пені у розмірі, зазначеному в розрахунку позивача в загальній сумі 8 959,50 гривень.

Суд, перевіривши зазначений розрахунок пені, визнає його арифметично правильним та враховує, що відповідачем не наведено доводів щодо порушення алгоритму нарахування пені.

При цьому, суд критично оцінює доводи представниці відповідача щодо неможливості нарахування пені, як заходу відповідальності під час дії воєнного стану з урахування приписів пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, так як ця правова норма не застосовна до правовідносин, що регулюються договором оренди.

Далі, суд не погоджується з доводами позивача щодо можливості стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 17 919 гривень, як заборгованості із вартості орендованого майна.

Зокрема, у якості підстави для стягнення відповідної суми грошових коштів, позивачем зазначені приписи пунктів 6.4.6 та 8.5 Правил надання майна у оренду ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ».

Разом із тим, судом встановлено, що долучена до позовної заяви редакція цих правил не підписана відповідачем, а позивачем не надано доказів того, що саме така редакція правил була надана відповідачу для ознайомлення під час укладення договору оренди.

Отже, зазначені правила, на думку суду, не можуть бути регулятором спірних відносин сторін спору.

В цьому випадку суд враховує релевантну правову позицію, висловлену в Постанові Київського апеляційного суду по справі № 381/48/23 від 09 вересня 2024 року, згідно з якою, не підписані орендарем Правила надання у оренду ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ» не можуть регулювати відносини орендаря і орендодавця.

Отже, відхиляючи доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин пунктів 6.4.6 та 8.5 Правил надання майна у оренду ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ», суд враховує, що положення договору оренди майна з правом викупу № 025 від 11 січня 2022 року не містять положень щодо можливості стягнення з орендаря вартості об`єкту оренди у випадку невиконання ним обов`язку зі сплати щомісячних орендних платежів.

Тому, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 17 919 гривень, як вартість викупу об`єкту оренди.

Далі, аналізуючи підстави переходу права вимоги за договором № 025 до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як нового кредитора, суд застосовує наступні правові норми.

Зокрема згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно приписів частини 1 статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно приписів частини 1 статті 1177 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З урахування зазначених правових норм, внаслідок укладення договору факторингу № 01.02-28/23 від 03 липня 2023 року до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором оренди з правом викупу від 11 січня 2022 року № 025, факт переходу вимоги підтверджується, в тому числі, витягом з реєстру боржників.

З урахування викладеного, суд відхиляє, як неспроможні, доводи представниці відповідача про відсутність доказів переходу до позивача прав вимоги за цим договором.

З урахування викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню заборгованість за орендними платежами у розмірі 17 919 гривень та пеня у розмірі 8 959,50 гривень згідно з розрахунком, наданим позивачем.

При цьому, суд відхиляє доводи представниці відповідача, що розрахунок заборгованості не є первинним документом та, відповідно, не може підтверджувати існування заборгованості, так як первинні документи у відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, а нарахування заборгованості і визначення її розміру не є господарською операцією.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 26 878, 5 гривні (17 919 гривень + 8 959,5 гривень).

Далі, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені на 60 % від первинно заявлених, з відповідача на користь позивача, як компенсація витрат зі сплати судового збору підлягають стягненню 1 453,44 гривні (2 422,4 гривні х 60 %).

З урахуванням викладеного, керуючись приписами статті 3, 204, 207, 627, 629, 638, 759, 760, 762, 1177 ЦК України, статті 10, 11 ЗУ «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 26 878,5 гривень, заборгованість за договором оренди майна з правом викупу № 025 від 11 січня 2022 року, що включає 17 919 гривень заборгованість за орендними платежами, 8 959,5 гривень нарахована пеня.

В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 1 453,44 гривні, як компенсацію сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.