ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 552/2486/22
Номер провадження 22-ц/818/113/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивача прокурор відділу ХОП Клейн Л. В.,

представника ХМР Горобинської Н.М.,

представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури, Харківської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року в складі судді Гримайло А.М. у справі № 552/2486/22 за позовом Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі ХМНО) Десятниченко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову посилався на те, що Рішенням 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , після чого ВКПФ «ІСТОК» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :13:001:0174.

Згідно з технічним завданням на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого з Управлінням земельних ресурсів та затвердженого замовником 13 жовтня 2008 року, основним етапом роботи визначено серед іншого забезпечити обстеження земельної ділянки на місцевості (п.5), визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (п.5.1), вирахування збитків та втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п. 5.2), особливою умовою відведення земельної ділянки (п, 13) є уточнення її категорії, врахування межі Данилівського дослідного держлісгоспу.

Між тим, межі земельної ділянки, яка підлягала відведенню ОСОБА_2 , з Данилівським дослідним держлісгоспом не погоджувались, у землевпорядній документації відсутня довідка за формою 6-зем щодо спірної земельної ділянки, що свідчить про недослідження категорії земель, за рахунок яких вона відводиться, що призвело до помилкового визначення її цільового використання.

Також, всупереч вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року за № 391, проведення державної експертизи зазначеної вище землевпорядної документації не здійснювалося, розробку землевпорядної документації здійснено неналежним чином.

Рішенням 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також останньому передано у власність зазначену земельну ділянку.

На підставі вищевказаного рішення міської ради ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 512283, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 65 від 26 листопада 2009 року, кадастровий номер земельної ділянки :13:001:0174.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко І.В., ОСОБА_4 , діючи за довіреністю від імені ОСОБА_2 , відчужив ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174.

28 жовтня 2011 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174 набула ОСОБА_1 .

Згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та інформаціями Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року, ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 листопада 2013 року, ДП ««Харківська лісова науково-дослідна станція» від 26 листопада 2021 року за № 349/02 межі зазначеної вище земельної ділянки на час її відведення в приватну власність перетиналися з межами 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу.

Також, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу більша частина земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174 вкрита лісовими насадженнями (площа лісових насаджень складає 0,05948 га) та відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, при цьому вилучення земельних лісових ділянок з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу, розроблення проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, його погодження та затвердження не проводилось.

Рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова та зміну їх цільового призначення в порядку ст.ст. 20, 116, 149 Земельного Кодексу України, ст.57 Лісового кодексу України до теперішнього часу органами місцевого самоврядування та органами виконавчої ради не приймалось.

По межі 341 кварталу Дергачівського лісництва (виділи 3, 6, 8, 7) рішенням XVIII сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 24 грудня 2003 року за № 248/03 «Про найменування нових вулиць в місті Харкові» визначена вулиця Дубова м. Харкова, яка є межею земель лісогосподарського призначення з землями житлової та громадської забудови м. Харкова. Фактично АДРЕСА_2 до теперішнього часу не влаштована, на місцевості не визначена, з питань погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відводилась ОСОБА_2 , до постійного користувача - Данилівського дослідного держлісгоспу ніхто не звертався.

Вказував, що Харківською міською радою всупереч вимог ст. 14 Конституції України, ст. 57 Лісового кодексу, ст. ст. 12, 20, 40, 116, 149, 151 Земельного кодексу України вилучено з постійного користування Данилівського дослідного державного лісгоспу та змінено цільове призначення спірної земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення та безоплатно передано її у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному земельному кадастрі даних щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 , вчиненого на підставі оскаржуваного договору, завдає шкоди інтересам держави, оскільки він чинить перешкоди при реєстрації правовстановлюючих документів за державою на єдину земельну ділянку, а також позбавляє належний орган розпорядитися нею на власний розсуд. Також, існування даного кадастрового номера унеможливить подальшу державну реєстрацію єдиної земельної ділянки, право постійного користування за якою належить ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Посилаючись на вказані обставини, керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова просив:

1) визнати незаконним та скасувати рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» в частині (п.п. 1.61 п. 1 Додатку № 1 щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;

2) визнати незаконним та скасувати рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (п. 80 Додатку № 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1000,0 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174, площею 1000,0 кв.м., серії ЯЕ № 512283, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 65 від 26 листопада 2009 року та 31 травня 2010 року в Поземельній книзі за реєстровим № 74001, скасувавши його державну реєстрацію;

4) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятниченко І. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 386), згідно з яким ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою 11 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 3323, передав у власність покупцю - ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0174, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174;

5) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гнилицькою Т. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2433) згідно з яким ОСОБА_3 відчужено ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0174, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174;

6) зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174;

7) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0174, шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи;

8) стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 17367, 00 грн.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги просила залишити без задоволення. Відзив мотивовано тим, що позивачем обрано неналежним спосіб захисту порушеного права. Відповідно до усталеної практики Верхового Суду ефективним способом захисту є вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку ст. 387 ЦК України, а тому подання прокурором негаторного позову з вимогою повернути у власність Держави земельну ділянку є неефективним способом захисту порушеного права.

На віндикаційні позови поширюються положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності на оскарження правових актів, виданих ними, а здійснення права на їх оспорення не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту.

Просила застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

18 серпня 2023 року Харківська міська рада подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги просила залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що на час виникнення спірних правовідносин погодження Кабінету Міністрів України на зміну цільового призначення земельної ділянки не було необхідним, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади (п. 12 Перехідних положень ЗК України). Згідно ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» у відповідній редакції при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватись до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Спірна земельна ділянка належала до земель державної власності та розпорядження нею відносилось до повноважень Харківської міської ради, кадастровий номер спірної земельної ділянки було присвоєно місцевими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та перша складова частина кадастрового номеру вказує, що на час її формування вона знаходилася у Київському районі м. Харкова. Проект землеустрою погоджено Управлінням Держкомзему у м. Харкові за певною адресою, певними площею та межами, тому зазначення щодо врахування меж Данилівського дослідного держлісгоспу направлене невизначеній особі та в невизначеній землевпорядній документації; проєкт землеустрою погоджено Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 26 листопада 2008 року № 04-23-6113, Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради, тому міська рада як орган, уповноважений розпоряджатися спірною земельною ділянкою, ухвалила низку рішень, направлених на приватизацію спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Спірні земельні ділянки не відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення, а є землями житлової та громадської забудови, тому не можуть перебувати у постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»; докази про передачу спірних земельних ділянок на підставі рішення уповноваженого органу виконавчої влади в постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція відсутні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року позов Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України задоволено частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в сумі 2 481 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0174 відноситься до земель лісогосподарського призначення і на час вирішення питання надання їх у власність ОСОБА_2 перебувала у постійному користуванні державного лісогосподарського призначення. Зважаючи, що згоду на вилучення спірної земельної ділянки отримання не було, розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації.

Також суд першої інстанції вважав, що позов є негаторним, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не вбачається.

Також суд першої інстанції вказував, що Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права, а тому, позовні вимоги визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, задоволенню не підлягають.

03 червня 2024 року через систему «Електронний суд» Харківською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, в якій прокурор, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині незадоволенних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позов в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що залишення без задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, всупереч власним висновкам суду першої інстанції про негаторний характер пред`явленого позову, зазначив, що у спірних правовідносинах належним способам захисту є віндикація (ст.388 ЦК України).

Частина спірної земельної ділянки є власністю держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, а тому Заявлені прокуратурою позовні вимоги відповідають ефективним способам правового захисту та підлягають задоволенню.

04 червня 2024 року засобами поштового зв`язку Харківською міською радою безпосередньо до Харківського апеляційного суду на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка з кадастровими номерами :13:001:0174 входила до меж міста Харкова відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 23 червня 2004 року № 89/04, а тому Харківська міська рада мала повноваження розпоряджатись і лісами, якщо такі перебували в межах населених пунктів.

Проект землеустрою погоджено Управлінням Держкомзему у м. Харкові за певною адресою, певними площею та межами, тому доводи прокуратури щодо неврахування меж Данилівського дослідного держлісгоспу є необґрунтованими.

Харківською міською радою наданням спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 було отримано висновки компетентних органів. Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної держаної адміністрації, Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради.

Мета позову позивача спрямована на усунення перешкод власникові у користуванні земельними ділянками лісового фонду.Таким чином, належним способом захисту порушеного права є не вимога про повернення майна, а вимога про витребування земельної ділянки, отже, позивачем обрано неналежних спосіб захисту.

06 червня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сайтарли Антон Петрович, на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено два взаємовиключних висновки, щодо ефективного способу захисту права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення. Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд робить висновок, що ефективним способом захисту є віндикація, а задовольняючи іншу позовну вимогу, робить висновок, що ефективним способом захисту є пред`явлення позивачем негаторного позову.

На підставі договору-купівлі продажу вона є останнім набувачем спірної земельної ділянки, а тому належним способом захисту порушених прав у даних правовідносинах є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Проте, прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, що не відповідає належному способу захисту, а тому є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

Посилання прокурора на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц не є релеватними до спірних правовідносин, з огляду на те, що вони стосуються земель не лісового фонду, які можуть бути передані у приватну власність осіб, а водного фонду, протиправне зайняття яких або державна реєстрація права власності на них за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Долучені прокурором до пояснень копії документів не є належними доказами по справі, оскільки матеріали справи не містять жодного документа на підтвердження як джерела отримання перелічених документів, так і законності їх отримання позивачем. Також, копії документів, які прокурор долучив до своїх пояснень, на адресу інших учасників не надсилались. Крім того, вказані копії документів були надані вже після закриття судом підготовчого провадження у справі, тобто із порушенням строків встановлених законом. Із клопотанням про поновлення строків на подання доказів прокурор до суду також не звертався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача прокурор відділу ХОП Клейн Л. В., яка підтримала апеляційну скаргу позивача, заперечувала проти скарг відповідачів, представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А. П. та представника ХМР Горобинської Н.М., які підтримали подані ними апеляційні скарги, проти скарги позивача заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури задоволенню не підлягає, апеляційні скарги відповідачів слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України у повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (том 1, а.с.194-195).

На підставі вказаного рішення ВКПФ «ІСТОК» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :13:001:0174 ( том 1, а.с. 181-93).

13 жовтня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у місті Харкові погоджено технічне завдання на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного завдання, вилучення земельної ділянки передбачалось здійснити з земель житлової та громадської забудови. Основним етапом роботи визначено серед іншого забезпечити обстеження земельної ділянки на місцевості (п.5), визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (п.5.1), вирахування збитків та втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п. 5.2), особливою умовою відведення земельної ділянки (п. 13) є уточнення її категорії, врахування межі Данилівського дослідного держлісгоспу (том 1, а.с.196-198).

Також, було складено акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки, за яким межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджено з межами земель загального користування (вул. Дубова, місцевий виїзд), землями, що не надані у власність та користування (межу погоджено начальником відділу державного земельного кадастру ОСОБА_5 ) та домоволодінням АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (том 1, а.с. 199-200).

03 листопада 2008 року Управлінням містобудування та архітектури надано висновок по матеріалам проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яким погоджено проект відведення земельної ділянки площею 0,1000 га (том 1, а.с.216).

10 листопада 2008 року Управління Держкомзему у місті Харкові надано висновок № 2942/08, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року № 294/07. Також, зазначено, що при відведені земельної ділянки площею 0,1000 га слід врахувати межі Данилівського дослідного держлісгоспу (том 1, а. с. 217).

26 листопада 2008 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області зроблено висновок за матеріалами проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у Ленінському районі м. Харкова, згідно з яким Управління погодило проект відведення зазначеної земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, з вимогами про захист земель від несприятливих природних та техногенних процесів, недопущення знесення зелених насаджень, дотримання режиму інженерних мереж, недопущення забруднення та засмічення земель, у разі порушення яких висновок є не дійсним (том 1, а.с. 218-219).

01 грудня 2008 року Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією МОЗ України зроблено висновок за матеріалами проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у Ленінському районі м. Харкова, згідно з яким за результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи проект відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погоджений при умові узгодження проектної документації з санепідслужбою чинним порядком. При внесенні змін до нормативного документа щодо сфери застосування, умов застосування об`єкта експертизи даний висновок втрачає силу (том 1, а.с.220).

09 грудня 2008 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджено Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (том 1, а.с. 221).

За висновком наукової археологічної експертизи від 01 грудня 2008 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 може використовуватись для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруду у зв`язку з відсутністю археологічних об`єктів та історичного культурного шару на всій площа земельної ділянки (том 1, а.с.222).

Рішенням 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку в приватну власність останнього (том 1, а. с. 223-225).

На підставі рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 512283, кадастровий номер земельної ділянки :13:001:0174 (том 1, а.с. 229-230).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2010 року ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою 11 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Черкашиною Г. В. за реєстровим № 3323, передав у власність покупцю - ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174; Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятниченко І.В. реєстровий 386 (том 1, а.с.231-232).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гнилицькою Т. В., реєстровий 2433 (том 1, а.с.235-237).

На підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу земельної ділянки державним реєстратором Харківського міського управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16407676 від 11 жовтня 2014 року та за № 7298460 здійснено запис про право власності щодо реєстрації речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174 за ОСОБА_1 (том 1, а.с.240).

Листом Департаменту Містобудування та архітектури від 09 серпня 2023 року повідомлено, що на момент прийняття рішень 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року та 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 23 червня 2004 року № 89/04 земельні ділянки з кадастровими номерами :13:001: 0173 та :13:001:0174 входили до меж міста Харкова (том 3, а.с. 128).

Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 02 грудня 2021 року інформація щодо погодження Харківською обласною державною адміністрацією зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174 та вилучення з їх постійного користування ДП «ХЛНДС» відсутня; цільове призначення зазначеної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зміна цільового призначення земельної ділянки не проводилась; у Відділі у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування земельною ділянкою лісогосподарських підприємств на території м. Харкова, також відсутні картографічні та інші матеріали щодо місця розташування земель вказаного лісогосподарського підприємства на території м. Харкова (том 1, а.с. 152).

Як вбачається з листа ДП «ХЛНДС» від 12 січня 2022 року погодження на вилучення з постійного користування ДП «ХЛНДС» земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованого в межах кварталу 341 Дергачівського лісництва, Держлісагенством не надавалося (том 1, а.с.158).

Згідно з інформацією, зафіксованою у протоколі другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в Данилівському держлісгоспі Харківської області і основні положення проекту організації і розвитку лісового господарства на ревізійний період 2004-2013 роки, за результатами топографо-геодезичної зйомки по межі лісового масиву Данилівського дослідного держлісгоспу (квартал № 341 Дергачівського лісництва), яка проведена Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» 20 лютого 2014 року встановлено, що більша частина земельної ділянки, що передана у приватну власність ОСОБА_2 (кадастровий номер :13:001:0174, АДРЕСА_1 ), площею 0,05948 га, перебуває у кварталі № НОМЕР_2 виділ НОМЕР_3 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу (том 1, а.с. 159-160).

З інформації Головного управління Держземагенства у Харківській області від 11 грудня 2013 року за № 10-20-6-13408/0/9-13 вбачається, що всупереч вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року за № 391, проведення державної експертизи зазначеної вище землевпорядної документації не здійснювалося, тобто розробку землевпорядної документації здійснено неналежним чином (том 1, а.с. 165).

Згідно з листами ДП «Харківська ЛНДС» від 22 листопада 2013 року та 10 грудня 2013 року земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0174 повністю входить в межі кварталу № 341 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу; втрати лісгосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню складають 20126,00 грн (том 1, а.с. 166,167-158).

За інформацією ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 23 грудня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0174 частково знаходиться в межах кв. АДРЕСА_5 Дергачівського лісництва ДП «Харківське ЛНДС», орієнтовна площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174 з межами кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» становить 0,0847 га з загальної площі 0,1000 га (том 1, а.с. 169-181).

Листом Харківського державного проєктно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» від 30 січня 2014 року повідомлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174, площею 0,05948 га знаходиться на території кварталу № 341 Дергачівського лісництва відділу 6 (том 1, а.с.182-183).

Як вбачається з інформації Державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року за № А-10-50 відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу більша частина земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174 вкрита лісовими насадженнями (площа лісових насаджень складає 0,05948 га) (том 1, .а.с. 182).

Листом ДП «Харківська ЛНДС» від 26 листопада 2021 року за № 349/02 повідомлено, що земельна ділянка :13:001:0174 (квартал 341) частково накладається на землі лісогоподарського призначення ДП «Харківська ЛДНС». Харківською обласною державною адміністрацією, ДП «ХЛНДС» заходи щодо відновлення порушених інтересів шляхом звернення до суду з питань порушення порядку оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174 не вживалися. (том 1, а.с.139, 140)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів від 03 липня 1972 року за № 292 затверджено межі лісових земель на території Ленінського району м. Харкова загальною площею 1166 га, які перебували в постійному користуванні Жовтневого Держлісгоспу (том 1, а.с.163).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини 1 статті 19 ЗК України).

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 1 пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2009 рік), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина 7 статті 118 ЗК України).

Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1, 2, 4 статті 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина 1 статті 1 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 63 ЛК України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 55 ЗК України).

Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5,0 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Водночас у частині 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Відповідно до статті 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

За змістом статей 181-184, 202-204 ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду і яка перебуває у державній власності, її передача у приватну власність є незаконною, що є підставою для усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення спірної земельної ділянки на користь держави із приватної власності.

При цьому прокурор, зокрема, посилався на те, що спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах кв. 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», орієнтовна площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0174 з межами кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» становить 0,0847 га.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа ним, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі№ 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

У частинах 2 і 3 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У постановах від 23 листопада 2023 року у справі № 370/457/20 (провадження № 61-611св23) та від 06 червня 2024 року у справі № 372/2456/21 (провадження № 61-235св24) Верховний Суд зробив висновок, що при частковому накладенні земельних ділянок власник такої ділянки може, зокрема, оспорювати відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Тому у цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а в частині другій зазначеної Інструкції визначено процедуру їх виготовлення.

Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

У частині 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що більша частина спірної земельної ділянки відповідно до матеріалів лісовпорядкування знаходиться в кварталі 341 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу, що відноситься до земель лісового фонду і перебуває в постійному користуванні ДП «Харківське ХЛНДС», рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення повноважним органом виконавчої влади не приймалося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення спірної земельної ділянки у власність держави, оскільки остання вибула з володіння держави поза її волею. Проте, зазначений судом першої інстанції спосіб захисту у даному випадку не можна вважати належним, з огляду на таке.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини 5 статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункт 11.12)).

У випадку поєднання в одній вимозі віндикаційного та негаторного позовів суд має визначити, яку мету переслідує позивач, і застосувати належні норми права, зокрема, задовольняючи такий позов частково. Зазначений підхід узгоджується з принципом jura novit curia ("суд знає закони"), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункти 83, 144), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункт 6.56-6.58), від 7 вересня 2022 року (пункт 10.76))».

Отже, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (див. висновок у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, провадження № 14- 212цс21).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). У разі, якщо володілець такого майна недобросовісний, суд витребовує це майно на користь власника у всіх випадках.

У справі, що переглядається, позов прокурора спрямований на відновлення власником володіння спірною земельною ділянкою, а тому належними і ефективним способом захисту порушеного права власника є витребування спірної земельної ділянки, яка вибула з його власності поза його волею.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18).

Отже, виходячи з мети позову, який заявив прокурор, підстав заявленого позову, вимогу зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0174 слід розуміти як вимогу про витребування спірної ділянки з володіння ОСОБА_1 на користь власника.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86 цс 22), які також є застосованими у даній справі.

Вирішуючи спір, судова колегія погоджується з висновками суду, що дослідженими письмовими доказами підтверджуються, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, призначені для ведення лісового господарства, а тому були незаконно передані у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

Вказані обставини відповідачами не спростовані.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що 27 червня 2014 року прокурором прокуратури Ленінського району м. Харкова затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру в досудових розслідувань за № 0000146 від 02 грудня 2013 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 367 КК України. Відповідно до цього акту. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 працюючи на посаді заступника начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держкомзему у м. Харкові, яке розташовано за адресою АДРЕСА_6 допустила службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків державним інтересам при наступних обставинах. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них відбулося незаконне вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,12172 га, зміна їх цільового призначення та передача у власність, чим спричинило тяжкі наслідки інтересам держави у вигляді завдання матеріальних збитків у сумі 124 573 грн. Також було встановлено, що фактично, більша частина запроектованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :13:001:0174) площею 0.05948 га вкрита лісовими насадженнями та знаходиться на території кварталу № НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу виділ 6. Більша частина земельної ділянки по АДРЕСА_3 (кадастровий номер :13:001:0173) площею 0,06224 га також вкрита лісовими насадженнями та знаходиться на території кварталу № НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу виділи 6, 8. При цьому, вилучення земельних лісових ділянок з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу, розроблення проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, його погодження та затвердження на проводилось ((том 1, а.с. 243-247).

Отже, про незаконність вилучення земельних ділянок з власності держави внаслідок перевищення повноважень службовою особою Управління Держкомзему у м. Харкові прокуратурі було відомо щонайменше з червня 2014 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частини 3 та 4 статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

З позовом Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова до суду звернулась у червні 2022 року, поважних причин неподання позовної заяви продовж 7 років позивачем наведено не було.

Зважаючи, що з позовними вимогами про повернення (витребування) земельної ділянки прокуратура звернулась поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, підстави для витребування спірної земельної ділянки площею 0.05948 га відсутні.

Щодо іншої частини земельної ділянки кадастровий номер :13:001:0174 площею 0,04052 га, то підстави для її витребування також відсутні у зв`язку з місцезнаходженням зазначеної землі поза межами межах кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС». Тобто, відсутні підстави вважати, що зазначена площа земельної ділянки передана ОСОБА_2 , а в подальшому ОСОБА_1 неправомірно, що виключає можливість їх витребування.

Щодо вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акта, визнання недійсним договору купівлі-продажу то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення позову без задоволення виходячи з такого.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); постанова Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Вимога про визнання наказів про надання земельних ділянок незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою; така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (провадження №12-157гс19).

Також, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, не є правовстановлюючим правочином, а є лише похідним від нього.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення спору про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акта, визнання недійсним договору купівлі-продажу є обґрунтованими.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду в частині вирішення спору про повернення земельної ділянки підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову без задоволення. В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги Харківською міською радою сплачено 26050,50 грн (том 7, .с. 214), ОСОБА_1 - 2977,20 грн (том 8, а.с. 23).

Зважаючи, що рішення суду першої інстанції скасуванню лише у частині вирішення спору про повернення зомельної ділянки, відповідачам має бути компенсовано по 2977,20 грн кожному.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року у частині вирішення спору про повернення земельної ділянки скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна про повернення земельної ділянки залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова (м. Харків, бульв. Гончарівський, 20, ЄДРПОУ ) на користь Харківської міської ради (майдан Конституції, 7 м. Харків, ) 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп. судового збору.

Стягнути з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова (м. Харків, бульв. Гончарівський, 20, ЄДРПОУ ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина