Справа № 522/4782/25-Е
Провадження № 2-н/522/1685/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.03.2025 року від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення проти видачі судового наказу про стягнення аліментів, в якому просить відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що твердження заявника про повне утримання сина не відповідає дійсності, оскільки вона також утримує сина, приймає участь у його вихованні та надає грошову допомогу. При цьому, сину 16 років, він навчається в коледжі та отримує стипендію. Тому твердження заявника, що він повністю утримує сина не відповідає дійсності.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, заперечення сторони у справі, суд дійшов наступного висновку:

За змістом розділу ІІ ЦПК України, наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу та відповідно до ч. 1 ст. 167 ЦПК України, розгляд заяви проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 161 ЦПК України, встановлено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; а також вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п. п. 4, 5 ч.1ст. 161 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, згідно з вимогами п.4 ч.1ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів.

Разом з тим, статтею 165 ЦПК України визначено підстави для відмови у видачі судового наказу.

Так, відповідно до п 3 ч.1 ст.165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Судом з`ясовано, що між сторонами існує спір про право, що унеможливлює вирішення даного спору в порядку наказного провадження.

Оскільки представник сторони наполягає на тому, що при вирішенні даної справи підлягають доказуванню питання про утримання дитини сторін, наявні підстави для відмови у видачі судового наказу.

У відповідності до ч.2 ст.167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

При цьому, суд враховує, що ЦПК України не передбачає права боржника на подання заяви про скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючисьстаттями 161-167 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя