Справа № 283/2555/24
Провадження №2/283/378/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В.,розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18.11.2024 представник ТОВ «Споживчий центр» Пилипчук А.С. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в обґрунтування якої зазначила, що 11.02.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферта) № 11.02.2024-100000544 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 11000 грн, строком на 140 календарних днів.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29.06.2024 становить 30800 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 15400 грн, комісії 1650 грн та неустойки у розмірі 2750 грн.

Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 19.11.2024 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 годину 03.12.2024, яке в зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 12 годину 24.12.2024.

24.12.2024 ухвалено заочне рішення у справі, яке за заявою представника відповідача ухвалою від 06.02.2025 скасовано, призначено судовий розгляд позову на 14 годину 30 хвилин 11.03.2025, який було відкладено на 12 годину 30 хвилин 10.04.2025.

05.03.2025 до суду надійшов відзив та клопотання про зупинення провадження.

11.03.2025 надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження.

Представник позивача разом з позовом звернувся із клопотанням, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час судового засідання повідомлений належним чином, із заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позиція відповідача

Представник відповідача звернувся до суду із відзивом, в якому просив позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 гривень та комісії в розмірі 1650 гривень, в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. Вказав, що з огляду на Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, сума неустойки заявлена позивачем в розмірі 2750 грн, не підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

На момент укладення кредитного договору 11.02.2024 за № 11.02.2024-100000544 та нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, відповідач вже перебував на військовій службі, а тому на нього мають поширюватися пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Поряд з цим, позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, не надає до суду обґрунтований розрахунок такої заборгованості, а саме до позову не долучений розрахунок процентів за кредитним договором.

Встановлені судом обставини.

11.02.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11.02.2024-100000544 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору, а також підписано паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 11000 грн, строком на 140 днів з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 день користування кредитом та комісією 15% від суми кредиту, яка дорівнює 1650 грн. Неустойка 110 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних (а.с.8-15).

Позичальник пройшов ідентифікацію при поданні заявки на отримання кредиту через систему BankID (а.с. 17).

Перерахунок кредитних коштів у розмірі 11000 грн було здійснено на електронний платіжний засіб, вказаний ОСОБА_1 у заявці, що підтверджено долученою до матеріалів справи копією квитанції № від 11.02.2024 (а.с. 16).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 30800 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 15400 грн, комісії 1650 грн та неустойки у розмірі 2750 грн (а. с. 21).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Згідно із ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику та прийняв запропоновані умови.

При цьому позичальник при оформленні кредитного договору пройшов ідентифікацію через систему BankID Національного банку України, тобто пройшов процедуру ідентифікації персональних даних через банк України, в якому він має відкритий рахунок та якому надав доступ до власних персональних даних на матеріальних носіях.

Позивачем підтверджено факт зарахування коштів на картковий рахунок відповідача копією квитанції № від 11.02.2024, сформованої сервісом онлайн платежів LIQPay.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Щодо нарахування процентів суд зазначає наступне

Пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» на час укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору був чинний у наступній редакції: військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Таким чином, саме на позичальника покладається обов`язок надати до кредитної установи відповідні документи, які дають право на пільги. Матеріали справи не містять відповідних документів, як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, висновок представника відповідача про застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставним та необґрунтованим, оскільки положення зазначеного закону стосуються не усіх військовослужбовців, а чітко визначеної категорії, та за фактичних обставин у справі, встановлених під час її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються.

Позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі 2750 грн.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки кредитний договір №11.02.2024-100000544 був укладений сторонами 11.02.2024 та діяв до 29.06.2024, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 2750 грн не може бути стягнута із ОСОБА_1 , оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11000 грн, 15400 грн процентів за користування кредитними коштами та 1650 грн комісії, а всього у розмірі 28050 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 2206,11 грн.

Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () заборгованість за кредитним договором №11.02.2024-100000544 від 11.02.2024 у розмірі 28050 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят) гривень, а також сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 11 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В. М. Хомич