Справа № 461/9687/24 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В.
Провадження № 22-ц/811/596/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2025 рлоку в складі судді Кітова О.В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Галицького районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністества юстиції,-

встановив:

09 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Галицького районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Просила поновити права стягувача в спосіб відшкодування збитків завданих довготривалим порушенням прав стягувача боржником ФОП ОСОБА_2 не виконання зобов`язального права в розмірі 1 400000 гривень; поновити права стягувача в спосіб відшкодування збитків завданих довготривалим порушенням заінтересованою особою Галицьким ВДВСУ недотримання Конституції України, ст.ст. 1, 3, 18 ЗУ «Про виконавче провадження» в розмірі 4 000000 гривень.

Скарга обгрунтована тим, що боржником ФОП ОСОБА_2 з моменту відкриття виконавчого провадження 20.11.2020 по 09.12.2024 порушено забов`язальне право передбачене умовами договору, щодо невиконання своїх зобов`язань добровільного звільнення орендованого приміщення, в спосіб підписання акту передачі приміщення відповідно до умов договору. Такі дії боржника ФОП ОСОБА_2 позбавили заявницю її прав отримання єдиного джерела доходу від здачі в оренду її власності, приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що Галицький ВДВСУ у м. Львові, відкривши виконавче провадження №63562539 у 2020 році, жодним чином не забезпечив прав заявниці, як стягувача, відповідно до ст.ст. 1, 3, 18 ЗУ «Про виконавче провадження» протягом чотирьох років. Просила скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Галицького районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністества юстиції - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Важає ухвалу незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що при постановленні ухвали суд не керувався засадами верховенства права, так як рішення постановлено без дотримання ст. 55 Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами та доповненнями від 10.06.2023, Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами та доповненнями від 29.06.2023 , Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами та доповненнями від 21.11.2023, норм ЦПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №925/1196/18 щодо застосування ст.ст. 16, 22, 1166, 1173 ЦК України поновлення права може бути здійснено в спосіб відшкодування заподіяної шкоди довготривалим порушенням прав стягувача боржником ОСОБА_2 та Галицьким ВДВС.

Додає, що судом першої інстанції не дотримано строки розгляду скарги, чи порушено норми Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2025 року та поновити права скажника в спосіб відшкодування зитків (шкоди) завданих довготривалим порушенням прав стягувача боржником ФОП « ОСОБА_2 за невиконання зобов`язального права в розмірі один мільйон чотириста тисяч гривеь. Поновити права стягувача в спосіб відшкодування збитків (шкоди) завданих довготривалим порушенням прав стягувача Галицьким ВДВС недотриманням Конституції України, ст.ст. 1, 3, 18 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі чотири мільйони гривень.

В судове засідання, призначене на 12 год. 15 хв. 08 квітня 2025 року учасники справи не прибули, заявниця ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що дізналася про судове засідання лише 05 квітня 2025 року перебуваючи за потребою у м. Києві, при цьому представник Галицького районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністества юстиції не повідомив про причину неявки.

В свою чергу, в судове засідання, яке призначене на 12 год. 00 хв. 15 квітня 2025 року, учасники справи не прибули, заявниця ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із невідкладною госпіталізацією на стаціонарне лікування, а представник Галицького ВДВС у місті Львові Західного МРУ МЮ подав заперечення на скаргу.

Розглядаючи клопотання заявниці про відкладення розгляду справи, колегія суддів звернула увагу на те, що до клопотання ОСОБА_1 долучила направлення на госпіталізацію з терміном дії від 11.04.2025 по 11.04.2026, при цьому 14.04.2025 перебувала у Львівському апеляційному суді та знайомилася з матеріалами справи.

Враховуючи строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції, визначені у ст. 371 ЦПК України, а також взявши до уваги те, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи відмовлено, відтак, вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися,

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що її вимоги про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця та боржника під час проведення виконавчого провадження повинні розглядатись в позовному провадженні, а не за правилами розділу VII ЦПК України.

Перевіряючи законність та обгрунтованість висновків суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року у справі № 461/5228/21 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язано фізичну особу підприємця ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні належному їй на праві власності об`єкті нерухомого майна - приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено.

08.04.2024 стягувач ОСОБА_1 звернулась до Галицького ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ із заявою про примусове виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року у справі №461/5228/21.

11.04.2024 державним виконавцем Галицького ВДВС у м. Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74690351.

Також, 11.04.2024 державним виконавцем Галицького ВДВС у м. Львові винесено постанову про стягнення з боржника ФОП ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно із розпорядженнями державного виконавця від 24.04.2024 №74690351, грошові кошти, з рахунку обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 461/5228/21, виданого 16.11.2021 Галицьким районним судом м. Львова, а саме виконавчий збір у сумі 10653,5 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 369 грн. було перераховано на рахунок Державної казначейської служби України.

Відповідно до заяви боржника ФОП ОСОБА_2 від 12.04.2024 року, вона 01.03.2019 року звільнила приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , передала стягувачу ОСОБА_1 ключі від вказаного приміщення та не чинить перешкод останній у користуванні ним.

Згідно із актом державного виконавця від 12.04.2024 встановлено, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 26,4 м2, зачинено, тривалий час не використовується.

26.04.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки вимоги, визначені у резолютивній частині виконавчого документа, виконано.

Вказану постанову про закінчення виконавчого провадження стягувач ОСОБА_1 оскаржувала до суду, і постановою Львівського апеляційного суду від 26.11.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 20 травня 2024 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни, що полягають у винесенні нею постанови від 26.04.2024 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 461/5228/21, неправомірними. Постанову головного державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенської Любові Олександрівни від 26.04.2024 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/5228/21, виданого Галицьким районним судом м. Львова 16.11.2021 року про зобов`язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном - приміщенням за АДРЕСА_1 , площею 26,4 м2 - скасовано. Зобов`язано державного виконавця Галицького районного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грабовенську Любов Олександрівну вжити передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо виконання виконавчого листа № 461/5228/21 від 16.11.2021 року. В решті вимог скарги відмовлено.

Звертаючись до суду із скаргою у даній справі ОСОБА_1 просила поновити її права, як стягувача, в спосіб відшкодування збитків завданих довготривалим порушенням прав стягувача боржником ФОП ОСОБА_2 не виконання зобов`язального права в розмірі 1400000 гривень та поновити права стягувача в спосіб відшкодування збитків завданих довготривалим порушенням заінтересованою особою Галицьким ВДВСУ недотримання Конституції України, ст.ст. 1, 3, 18 ЗУ «Про виконавче провадження» в розмірі 4 000 000 гривень.

Тобто, скаржник ОСОБА_1 , під виглядом оскарження неправомірних дій боржника ФОП ОСОБА_2 та Галицького ВДВС, фактично заявляє вимогу майнового характеру.

Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом 7 ЦПК України.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не може розглядати питання про відшкодування збитків, завданих тривалим невиконанням судового рішення, приймаючи ухвалу, постановленою за результатами розгляду скарги, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Проте, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України).

Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, у державного виконавця.

Отже, оскільки Розділом 7 ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру збитків може бути встановлено за участю фізичних, юридичних осіб і держави, що вказує на наявність спору між сторонами, тому заявлені вимоги у рамках вказаної скарги про стягнення шкоди з державного виконавця та боржника не можуть бути вирішені по суті, оскільки передбачають позовне провадження.

У п. 58 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2025 року у справі № 1309/7139/12, суд вказав, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) зазначено, що «якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК відсутні. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість, розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просить про відшкодування збитків, як з боржника ФОП ОСОБА_2 так і органу, в провадженні на виконанні якого знаходиться виконавче провадження - Галицького ВДВС.

Отже, у цій справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість розгляду вимог про відшкодування шкоди (збитків) у порядку розгляду скарги на дії державного виконавця, однак невірно застосував при цьому норму процесуального права.

Враховуючи наведені обставини, оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії ФОП ОСОБА_2 та Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без розгляду, при цьому роз`яснити заявниці ОСОБА_1 що вона має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2025 року - скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії ФОП ОСОБА_2 та Галицького районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк