справа № 732/386/25
провадження № 2-о/732/54/25
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

17.04.2025 м.Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Карпинської Н.М., секретар - Воропаєва К.В., за участі заявника ОСОБА_1 , у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Городня у порядку окремого провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ) про встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2025 заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги вмотивовані посиланням на те, що заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . Він записаний батьком двох їх спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Їх родина проживає в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності заявнику. Заявник є приватним підприємцем і з цього доходу утримує свою родину.

Раніше заявник перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , під час цього шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Утримує належним чином і цю дитину, на що вказують платіжні інструкції . (а.с. 20-40, 54-58). 24 січня 2025 року між заявником та ОСОБА_2 , як батьками ОСОБА_3 , укладено Договір про сплату аліментів і надалі цим договором врегульовано його участь в утриманні першої дочки ОСОБА_7 .

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

На думку заявника, юридичне значення для надання особі відстрочки від призову на військову службу має не саме батьківство, а підтвердження факту утримання чоловіком трьох і більше дітей. З огляду на вказане заявник вирішив встановити такий факт у судовому порядку у окремому провадженні як юридичний факт, який має для нього юридичне значення.

У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, посилаючись на обставини, викладені у такій заяві. Вказав, що попередньо до ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами та документами про утримання ним трьох дітей не звертався. Просив врахувати свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , інформацію із довідки про склад сім`ї, договір про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І. 24.01.2025, платіжні інструкції, а також показання свідків: ОСОБА_8 (його дружини), ОСОБА_9 (його друга), які в суді зазначали, що він відповідальний батько. ОСОБА_4 вказувала, що заявник постійно сплачував аліменти на утримання ОСОБА_7 , купував одяг, шкільне приладдя, ніс витрати на її проїзд до місця їх проживання, водив у кафе. ОСОБА_9 зазначав, що коли ОСОБА_7 захворіла, він возив її в інститут ім. Амосова, лікував, постійно забирає на канікули, дає їй гроші.

Заінтересована особа ОСОБА_2 участі у судовому розгляді не прийняла.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 - начальник ОСОБА_10 подав заперечення, вказуючи, що заява подана заявником не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства і що обставини ним повідомлені породжують адміністративний спір. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при вирішенні цієї справи суд зобов`язаний врахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 333/7023/23 від 02.10.2024 і залишити заяву без розгляду.

Заслухавши заявника, враховуючи заперечення заінтересованої особи - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , вивчивши письмові докази, судом враховується наступне.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право і якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, у цьому випадку заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом з`ясовано, що чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, зокрема до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки військовозобов`язаний, з метою отримання відстрочки, подає відповідний пакет документів, які підтверджують підстави для відстрочки, у випадку із заявником така підстава визначена у п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Згідно частин 7-8 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно п. 56 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізаціх на особливий період, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560. відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Згідно п. 60 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі. Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6. Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У встановленому законом порядку визначено компетентний орган, який перевіряє за поданими йому документами підстави для поширення на заявника п.3 ч.1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У разу відмови відповідного органу в установленній формі погодитися із наявністю фактів, зазначених у п.3 ч.1 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, де уповноважені суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі за заявою ОСОБА_1 , поданою в окремому провадженні у цивільному судочинстві, прийнятою до провадження Городнянським районним судом Чернігівської області, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_3 , батьком якої він офіційно є.

Метою встановлення факту заявник визначив захист прав та інтересів його як батька, який займається вихованням та утриманням дітей з метою реалізації права, передбаченого п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Тож у заявника, який подав на розгляд суду вище згадувані документи, оминувши належного суб`єкта, фактично виник публічно-правовий спір із ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо реалізації заявником права, визначеного у п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з вирішенням будь-якого спору про право.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження (у даному випадку адміністративно-правовий спір), суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.. 261, ч.6 ст. 294, ст.. 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Н. М. Карпинська