Справа № 206/1993/25
Провадження № 2-н/206/184/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Малихіна В.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» звернулась до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 16 337,72, за адресою: АДРЕСА_1 , а також сплачений заявником судовий збір у сумі 302 грн. 80 коп.

Вивчивши подану заяву, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Крім того, суд також зазначає, що відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом заяви про видачу судового наказу є зобов`язання, які випливають з надання комунальних послуг. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за надання комунальних послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Така позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 638/1988/17.

Оскільки вимоги судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг виникли щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , де і надаються послуги, то заява про видачу судового наказу має розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто, за правилами виключної підсудності.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , за яким виникла заборгованість за оплату комунальних послуг, знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 165, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити директору Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не перешкоджає праву звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя В.В. Малихіна