Справа № 740/200/25
Провадження № 2/740/606/25
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 812599977 у розмірі 38 603,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 812599977. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до реєстру боржників № 160 від 16.11.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ "Таліон плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 812599977. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 38 603,01 грн, з яких: 8999,60 грн заборгованість за основною сумою боргу, 29 603,41 грн заборгованість за процентами. Усупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань, та після відступлення позивачу права вимоги не здійснила жодних платежів для погашення боргу.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07 березня 2025 року 10-00 год., яке відкладено на 11 квітня 2025 року 12-00 год.

Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, при цьому належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачці з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов, жодних заяв/клопотань відповідачка не подавала до суду.

З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 строком до 28 листопада 2019 року. Згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній. Згідно з п. 1.3 указаного договору право вимоги усі права клієнта за кредитним договором, у тому числі, права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав вимоги, які виникнуть у майбутньому (зворот а. с. 14-17).

Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2021 року шляхом підписання додаткової угоди № 26 (а. с. 20-23).

Відповідно до реєстру прав вимоги № 160 від 16.11.2021 ТОВ «Таліон плюс» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 24 120,75 грн, з яких: 8999,60 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 121,15 грн - заборгованість за процентами (а. с. 26).

Згідно з наданим ТОВ «Таліон плюс» розрахунком станом на 21.10.2022 загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 812599977 від 16.08.2021 становить 29 603,41 грн, з яких: 8999,60 грн тіло кредиту; 29 603,41 грн нараховані проценти (а. с. 14).

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а. с. 27-31).

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 812599977 від 16.08.2021 у розмірі 38 603,01 грн, із яких: 8999,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 29 603,41 грн заборгованість за процентами (а. с. 32, 33).

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано договір кредитної лінії № 812599977 від 16 серпня 2021 року, укладений між ТОВ "Манівео" та ОСОБА_1 , який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV6CD49 (а. с. 6-9).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог та у зв`язку з цим відсутність підстав для задоволення позову.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231», передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 16 серпня 2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео» відступило право вимоги ТОВ «Таліон плюс», був укладений 28.11.2018. Тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та ОСОБА_1 , і в первісного кредитора не виникло права вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Оскільки ТОВ «Таліон плюс» право вимоги стосовно відповідачки як боржника у зобов`язанні не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від відповідачки сплати заборгованості за кредитним договором № 812599977, укладеним 16 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 .

Доводи сторони позивача про те, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на підставі якого ТОВ «Манівео» передало ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 812599977, було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть у майбутньому (майбутня вимога), суд вважає необґрунтованими, оскільки додатковою угодою лише продовжувався строк дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, при цьому, обсяг прав та обов`язків сторін за цим договором додатковою угодою не змінювався. Ця додаткова угода не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео» права вимоги до відповідачки за кредитним договором від 16 серпня 2021 року.

Таким чином, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги стосовно ОСОБА_1 за кредитним договором № 812599977 від 16 серпня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон плюс» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії якого закінчився 31 грудня 2021 року, та відповідно від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу від 20.10.2022.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 128, 141, 223, 263 - 265, 274, 280 - 284 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко