Справа № 752/9956/24
Провадження №: 2/752/1290/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до судуз позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.07.2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10-29/7893, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 99 900,00 доларів США. Відповідно до договору про внесення змін до вищевказаного кредитного договору змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 131 564,61 дол. США в гривню, заборгованість за кредитом становила 1 074 882,86 грн. Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.07.2008 року було укладено договори поруки № 02-10/2900 та № 02-10/2901 відповідно, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність із боржником за виконання зобов`язань за кредитним договором. Як зазначає позивач, свої зобов`язання банк виконав, надавши грошові кошти позичальнику. В той же час, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 15.12.2023 року має заборгованість в загальному розмірі 1 103 132,60 грн., що складається з: сума заборгованості за кредитом: 864 435,70 грн., сума заборгованості за відсотками - 238 696,90 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме:

-стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в загальному розмірі 1 103 132,60 грн.;

-стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість в загальному розмірі 1 103 132,60 грн.;

-стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 546,99 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.06.2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що 18.10.2012 року додатковою угодою до кредитного договору було змінено валюту кредиту на гривню, строк виконання зобов`язання до 17.10.2032 року та укладено новий графік погашення заборгованості, відповідно до якого він був зобов`язаний сплачувати 4478,68 грн. щомісяця до жовтня 2032 року. 25.09.2017 року приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. посвідчив виконавчий напис нотаріуса № 20609 , за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог стягувача у розмірі заборгованості, що виникла за період з 23 жовтня 2014 року по 24.05.2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 1 074 882,86 грн., заборгованість за відсотками - 411 734, 66 грн., а всього 1 486 617,52 грн. 08.12.2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису. 12.12.2018 року майно, яке було предметом іпотеки, було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 726 000,00 грн.

Крім того, з урахуванням умов кредитного договору та додаткових угод, відповідач вважає, що враховуючи наявність заборгованості протягом більше як 90 днів, сторони визначили строк виконання основного зобов`язання - 22.01.2013 року. Тому, оскільки строк позовної давності становить 3 роки, позивач повинен був подати позов про стягнення заборгованості до 22.01.2016 року. Також, відповідач зауважив, що кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Посилаючись на викладені обставини, відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності.

11.07.2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву. У даному відзиві, посилаючись на обставини, зазначені відповідачем ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи її поруку припиненою.

15.07.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на позовну заяву, в якому він також просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та вважає поруку ОСОБА_2 припиненою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 20.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляну по суті.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.01.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року продовжено розгляд цивільної справи, призначено судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надавши клопотання про розгляд справи в їх відсутність.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11.07.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7893, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 99 990,00 доларів США зі сплатою 14,00 % річних із кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 10.07.2018 року відповідно до графіку платежів.

В день укладення цього договору із ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 02-10/2899, за умовами якого ОСОБА_2 передала кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 варістю 132 218,02 грн.

Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.07.2008 року було укладено договори поруки № 02-10/2900 та № 02-10/2901 відповідно, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність із боржником за виконання зобов`язань за кредитним договором.

В подальшому, між сторонами неодноразово вносились зміни до вказаних договорів, відповідно до яких змінювались умови договору в частині строку кредитування, валюти кредитування та інше, за остаточними умовами яких було змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 99 490,00 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 131 564,61 долар США в гривню, що станом на дату укладення договору становило 1 074 882,86 грн., а також встановлено кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 17.10.2032 року (додаткова угода про внесення змін від 13.07.2009 року, додаткова угода № 1 до договору від 27.08.2009 року, договір про внесення змін № 2 до договору кредиту від 27.08.2009 року, додаткова угода № 3 від 09.12.2010 року, додаткова угода від 18.10.2012 року, договір про внесення змін від 23.10.2012 року). У зв`язку із укладенням вказаних додаткових угод до основного договору, з поручителями також було укладено відповідні угоди, в тому числі щодо зміни основного зобов`язання та строку і порядку його виконання (договір про внесення змін до договору поруки від 27.08.2009 року, договір про внесення змін до договору поруки від 09.02.2010 року, додаткова угода від 18.10.2012 року, укладені із кожним із поручителів).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 15.12.2023 року має заборгованість в загальному розмірі 1 103 132,60 грн., що складається з: сума заборгованості за кредитом: 864 435,70 грн., сума заборгованості за відсотками - 238 696,90 грн.

09.01.2024 року банком відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено вимогу про усунення порушень на загальну суму 1 103 132,60 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 864 435,70 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 238 696,90 грн.

Також у вказаній вимозі зазначено про те, що у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. від 25.09.2017 року № 20609 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , яка була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору № 02-10/2899 від 11.07.2008 року для забезпечення зобов`язань по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7893 від 11.07.2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . За вказаним виконавчим написом строк платежу за кредитним договором настав. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновано задовольнити частину вимог стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржник умов кредитного договору за період з 23.10.2014 року по 24.05.2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 1 074 882,86 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 411 734,66 грн.

Згідно акту приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Шмідт К.В. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису, 12.12.2018 року квартира АДРЕСА_1 29.11.2018 року була реалізована на електронних торгах за 689 700,00 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, після проведення електронних торгів з реалізації іпотечного майна 12.12.2018 року зараховано 210 447,16 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, а також 156 212, 45 грн. та 255 522,21 грн. в погашення відсотків і після зарахування вказаної суми станом на 12.12.2018 року заборгованість за відсотками була повністю погашена.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а саме з жовтня 2012 року не сплачував тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. При цьому, часткове погашення тіла кредиту та відсотків здійснено за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 29.11.2018 року, яка була реалізована на електронних торгах за 689 700,00 грн. Внаслідок реалізації предмета іпотеки на погашення тіла кредиту позивачем було зараховано 210 447,16 грн., на погашення відсотків - 156 212,45 грн. та 255 522,21 грн., а всього 411 734,66 грн.

Відтак, внаслідок зарахування коштів від реалізації предмета іпотеки заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 864 435,70 грн.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц, в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом, стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки кредитор має право стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) з боржника, стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 864 435,70 грн., то зазначена заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом, який датований 09.05.2024 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за умовами якого кредит надано строком до жовтня 2032 року, позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 21.11.2012 року по 26.12.2019 року.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. від 25.09.2017 року № 20609 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , яка була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору № 02-10/2899 від 11.07.2008 року для забезпечення зобов`язань по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/7893 від 11.07.2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 . За вказаним виконавчим написом строк платежу за кредитним договором настав. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновано задовольнити частину вимог стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржник умов кредитного договору за період з 23.10.2014 року по 24.05.2017 року, а саме: заборгованість за кредитом - 1 074 882,86 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 411 734,66 грн.

Про даний факт позивач суд не повідомив, копію виконавчого напису суду не надав. Крім того, враховуючи порядок вчинення виконавчого напису, його вчинення без направлення та вручення боржнику вимоги про усунення порушень зобов`язання не є можливим. Проте, стороною позивача дану вимогу також не надано.

За відсутності такої вимоги, суд виходить із дати строку виконання зобов`язання, зазначеної у виконавчому написі, як дати вимоги про дострокове повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів, а саме з 24.05.2017 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц , якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Отже, судом встановлено, що строк дії договору та повернення грошових коштів за кредитним договором змінено позивачем внаслідок звернення за вчиннням виконавчого напису про стягнення повної суми тіла кредиту та нарахованих відсотків.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Враховуючи дату зміни виконання основного зобов`язання 25.09.2017 року, то останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 24.09.2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року, то строк позовної давності було продовжено до закінчення карантину.

Крім того, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто станом на місяць квітень 2024 року, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено.

Судом відхиляються твердження відповідачів про необхідність обрахування терміну позовної давності з 2013 року, оскільки пред`явленням вимоги та вчиненням виконавчого напису 25.09.2017 року і реалізацією іпотечного майна відбулось переривання строку позовної давності, враховуючи те, що відповідачі були обізнані про вчинення виконавчого напису та його примусове виконання, з 2017 року виконавчий напис не оспорювали, проведення електронних торгів у 2018 році не оскаржували.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що строк позовної давності стосовно вимог про стягнення тіла кредиту в розмірі 864 435,70 грн. не пропущено, а тому заяви відповідачів та представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 864 435,70 грн.

В той же час суд вважає, що вимоги про стягнення процентів задоволенню не підлягають, оскільки після використання позивачем права вимоги дострокового стягнення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою строк кредитування завершено і кредитодавець не вправі після 24.05.2017 року нараховувати відсотки за користування кредитом, про що зазначено вище.

Вирішуючи питання про порядок стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд враховує наступне.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до статті 559 ЦК України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, унормовано:

1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

4. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) зазначено, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року в справі № 408/8040/12).

Однак у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 487/4327/16 (провадження № 61-1214св22).

Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина третя статті 254 ЦК України).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Як вже встановлено судом і зазначено вище, банк пред`явленням вимоги, наслідком чого стало вчинення виконавчого напису, змінив строк виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав 24.05.2017 року, а АТ «Сенс Банк» звернулося до суду в травні 2017року, то позивач пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк звернення з позовом до поручителя, тому порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором поруки є припиненою, а отже, немає правових підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, а сума заборгованості в розмірі 864 435,70 грн. підлягає стягненню виключно з основного боржника за кредитним договором - відповідача ОСОБА_1 , в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 12 996,22 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 178, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 864 435,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 966, 22 грн.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , адреса: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.О. Митрофанова