Справа № 954/976/23
Номер провадження 2/954/517/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 рокус-ще Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, згідно якого просить визнати право власності за нею на 59/200 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м. та належить на праві власності ОСОБА_2 . Свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 41/100 будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 . 59/100 будинку належало подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Для того, щоб користуватися їх частиною будинку, її чоловік уклав договір оренди цієї частини будинку з правом подальшого викупу за сумою 7400 дол. США та вони продовжили надалі проживати в будинку, сплачуючи кошти. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвали шлюб та ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до Каховського міськрайонного суду Херсонської області до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме 59/100 будинку розташованого за адресою : АДРЕСА_1 . На підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 липня 2020 року по цивільній справі № 658/2144/19 позов задоволено повністю. Виділено у власність ОСОБА_3 частину 59/100 житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу б/н від 14.05.1993 року, посвідчений Каховською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1489. На підставі зазначеного рішення було зареєстровано право власності на 59/200 частину будинку за ОСОБА_3 та 59/200 частину будинку за ОСОБА_2 . Згідно розписки від 25.04.2019 року, ОСОБА_2 свою 59/200 частину будинку продала та отримала за це кошти, у сумі 7400 дол. США. 05.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб та ОСОБА_2 разом з чоловіком переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, змінивши громадянство. Позивачка неодноразово зверталася до Відповідачки з приводу оформлення договору купівлі- продажу її частини будинку , за яку вона повністю отримала кошти, та вона ухилялася від цього, посилаючись на те, що їй незручно їхати до України та вона кошти отримала, а подальше її не цікавить. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання позивач не з`явилась, просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання відповідачка не з`явилась, була належним чином повідомлені про судовий розгляд.

Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підставам.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №345864838 від 08.09.2023 вбачається, що позивачка є власницею 41/100, а відповідачка та ОСОБА_3 власниками по 59/200 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 і позивачка ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2018 року.

25.04.2019 року ОСОБА_5 і відповідачка ОСОБА_2 підписали у простій письмовій формі Протокол про наміри на підставі Договору оренди будівлі з наступним викупом від 08.02.2016 року, згідно якого сторони домовилися про можливе придбання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за 7400 доларів США. Після внесення оплати покупець отримав право безкоштовного користування майном та отримав оригінали і копії документів на житловий будинок.

14.07.2020 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (про поділ майна подружжя було задоволено. Виділено у власність ОСОБА_3 частину 59/100 житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 35,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 266,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу б/н від 14.05.1993 року, посвідчений Каховською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1489.

З копії розписки відповідачки від 25.04.2019 року вбачається, що вона отримала по Договору оренди будівлі з наступним викупом від 08.02.2016 року та Протоколу про наміри від 25.04.2019 7400 доларів США в якості оплати грошей, указаних в Протоколі.

Частинами 1,2статті 2 ЦПК Українивизначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно ч. 1ст. 5 ЦПКздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1ст. 319 ЦК України).

Частиною 1ст. 328 ЦК Українивизначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першійстатті 626 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першоюстатті 627 ЦК Українивідповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно дост. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідност. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3ст. 640 ЦК Українивизначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як встановлено судом, позивач та відповідач договорів купівлі-продажу нерухомого майна не укладали.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Стаття 210 ЦК Українипередбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Пунктом 13постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"судам роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2ст. 220 ЦК Українине застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210та ст.640 ЦК Українипов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2ст. 220 ЦК України.

У відповідності до ч. 1ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.ст.4,27вказаногоЗаконувизначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4ст. 334 ЦК Українивиникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначенийст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Оскільки передача грошових коштів відповідачу не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору, а також з урахуванням відсутності договорів між позивачем і відповідачем, суд не вбачає правових підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану нерухомість.

Отже, вимоги позивача про визнання права власності є необґрунтованими, не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.3-15,76,82,206,211,247,258,259,263,265,268,273 ЦПК України, 203, 639, 640, 657 ЦК України, суд , -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяО.В. Гончаренко