ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1248/25 Справа № 182/1571/24 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №182/1571/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шубіної-Саланжій Віолетти Ігорівни, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2024 року,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної-Саланжій В.І.

Свої вимоги мотивує тим, що, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року, з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. До серпня 2021 року він сплачував аліменти шляхом перерахування на картку стягувача, а вже з серпня 2021 року він припинив здійснювати перерахування аліментів, оскільки стягувач змінив номер карткового рахунку. 31 серпня 2023 року він був зупинений патрулем ДПС, в нього відібрали права з тієї підстави, що, нібито, відділом ДВС було прийнято рішення з обмеження його в керуванні власним автомобілем. З метою встановлення усіх причини та обставин, він звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де йому повідомили, що у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 227 529 грн. 00 коп. 01 лютого 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) йому були надані належним чином завірені постанови, які були прийнятті в рамках виконавчого провадження, де він є боржником, а саме: постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду від 29 липня 2019 року, постанова про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року, постанова про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року, постанова про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року та постанова про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року. Зазначає, що 10 січня 2024 року, в рахунок погашення боргу зі сплати аліментів, він сплатив 4 839 грн. 92 коп., 11 січня 2024 року - суму в розмірі 7 043 грн. 96 коп. та 4 000 грн. 00 коп., 23 січня 2024 року - суму в розмірі 143 000 грн. 00 коп. та 05 лютого 2024 року з його карткового рахунку, як приватного підприємця, було списано суму в розмірі 52 617 грн. 63 коп., а також суму в розмірі 61 146 грн. 87 коп. Таким чином, на 31 січня 2024 року його заборгованість зі сплати аліментів складала 68 645 грн. 12 коп. Станом на 05 лютого 2024 року переплата по аліментам становила суму в розмірі 45 119 грн. 38 коп. 08 лютого 2024 року він повторно звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортного засобу та зняття арешту з його коштів. Однак, у скасуванні заборон йому було відмовлено та роз`яснено, що на нього покладено штраф у розмірі 50 % заборгованості за несплату аліментів, сукупний дохід якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, у сумі 113 764 грн. 50 коп. З даним твердженням не погоджується та вважає, що його права порушені, відповідно до ст.19 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження». А також вказує, що будь-яких постанов, які були вчинені відносно нього, він не отримував, що, на його думку, дає підстави вважати, що держаний виконавець навмисно, не повідомивши боржника про наявність постанов, позбавив його права на добровільне виконання рішення суду.

Просив суд визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 31 січня 2024 року про накладення штрафу; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про арешт коштів боржника; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 24 січня 2024 року про стягнення виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 31 січня 2024 року про арешт коштів боржника.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Амур - Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні № 57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Амур- Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шубіної - Саланжій В.І. у виконавчому провадженні №57365998 від 29 липня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. В задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповно з`ясовані судом першої інстанції обставини справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заявлених вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення, про задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, накладення на нього обмежень в рамках виконавчого провадження, жодних постанов по виконавчому провадженню боржник не отримував, оскільки, всі постанови направлялись йому на адресу: АДРЕСА_1 , а він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи, що на момент ухвалення державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шубіною - Саланжій В.І. постанови від 31 січня 2024 року про накладення штрафу, у ОСОБА_1 була наявна заборгованість, що фактично не заперечується ним самим, оскільки в скарзі зазначено, що на період 31 січня 2024 року його заборгованість зі сплати аліментів становила суму в розмірі 68 645 грн. 12 коп., а станом на 05 лютого 2024 року він вже мав переплату в розмірі 45 119 грн. 38 коп. Тобто, дані обставини свідчать про те, що на момент ухвалення постанови про накладення штрафу боржник мав заборгованість по аліментах. Тому суд вважає, що постанова, яка оскаржується заявником, про накладення на нього штрафу від 31 січня 2024 року є законною, оскільки ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено накладення штрафу, виключно, за наявності заборгованості зі сплати аліментів на момент ухвалення постанови про накладення штрафу. Тому, посилання скаржника на незаконність дій державного виконавця в цій частині судом не приймаються і вимоги про скасування вказаної постанови задоволенню не підлягають.

Крім того, ОСОБА_1 заявив вимоги й щодо скасування наступних постанов: про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 29 липня 2019 року, про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року, про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року, про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року та про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року.

Частково задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки, заборгованість у скаржника відсутня, постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду від 29 липня 2019 року, про тимчасове обмеження у праві полювання від 29 липня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29 липня 2019 року необхідно скасувати. Натомість, підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 31 січня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 57365998 - відсутні, як й відсутні підстави для скасування постанов про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року, в зв`язку з чим в задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, так як їх суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

За змістом ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

У відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів зі всіх видів заробітку, ОСОБА_1 аліменти у визначеному законом розмірі в повному обсязі не сплачував.

В даному випадку боржник не міг не знати про свій обов`язок сплачувати аліменти у відповідності до судового рішення, з усіх видів заробітку незалежно від наявності вимог державного виконавця.

Чинне законодавство не передбачає необхідність врахування ступеня вини боржника, який прострочив сплату аліментів. Він має виконувати рішення суду про стягнення аліментів та обов`язок утримувати дитину.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За нормами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 31 січня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 57365998 - відсутні, як і відсутні підстави для скасування постанов про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 січня 2024 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 24 січня 2024 року, оскільки вони були винесені при наявності боргу по аліментам, отже. Винесені правомірно та законно.

Що до вимоги скарги про скасування постанови про арешт коштів боржника від 29 липня 2019 року та постанови про арешт коштів боржника від 31 січня 2024 року, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що зазначені постанови були скасовані державним виконавцем в рамках вищевказаного виконавчого провадження.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Посилання апелянта на те, що державним виконавцем не повідомлено про відкриття виконавчого провадження та накладення на нього обмежень в рамках виконавчого провадження, не знімає з боржника обов`язку виконувати судове рішення. Будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів зі всіх видів заробітку, ОСОБА_1 аліменти у визначеному законом розмірі в повному обсязі не сплачував. В даному випадку боржник не міг не знати про свій обов`язок сплачувати аліменти у відповідності до судового рішення, з усіх видів заробітку незалежно від наявності вимог державного виконавця.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді:

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста