РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3746/23

08 квітня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Слободенюк І. В.

представника відповідача - адвоката Добродій О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Костопільська міська рада Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, скасування державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, скасування державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок побудований ним у 1970 році і має 66,1 кв.м загальної площі, 44,2 кв.м. житлової площі та до нього відносяться такі господарські споруди: прибудова-а, вхідні сходи - а1, літня кухня-В, погріб-Пг/В, вхід в погріб-Е, сарай-Б, навіс-Д, вбиральня-Г, свердловина-К, огорожа-№1, огорожа №2.

По сусідству з його будинком розташоване сусіднє домоволодіння по АДРЕСА_1 , власником якого на підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24.11.2008 р. є відповідачка ОСОБА_2 . Вказане будинковолодіння нею було успадковане від матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 будинок збудований у 1968 р. має загальну площу 582 кв.м., житлову площу 33,5 кв.м. і до нього відносяться такі господарські споруди: сходи-a, сарай-Б, огорожа-№1.

Відповідно до рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 р. ОСОБА_2 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 і використовується для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Дозволено гр. ОСОБА_2 замовити виготовлення технічної документації на передачу земельної ділянки у приватну власність за власний кошт. Дане рішення є підставою для видачі державного акту на право приватної власності.

При цьому з ним не було погоджено передачу земельної ділянки площею 0,25 га у приватну власність відповідачки, при тому що до спірної земельної ділянки увійшла спільна земельна ділянка (прохід-проїзд), по якій він і відповідачка мають доступ до своїх домоволодінь. Крім того, частина його житлового будинку опинилася на спірній земельній ділянці відповідачки.

На підставі вказаного рішення сільської ради відповідачкою ОСОБА_2 було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою у ПП «Земельно-кадастрове бюро» у 2011 році, яка стала підставою для видачі їй у подальшому державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та реєстрації в ДЗК спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0013.

Таким чином, саме рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 р. стало підставою для видачі відповідачці правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку та її реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Вказане рішення є незаконним, оскільки було винесено з порушенням вимог норм чинного на час його винесення земельного законодавства. Зокрема, на час винесення Яполотською сільською радою спірного рішення №349 від 25.03.2009 р. діяла редакції Земельного кодексу України від 03.02.2009 р. №2768-ІІІ. Передача відповідачці у власність спірної земельної ділянки повинна була проводитися у два етапи: 1) прийняття рішення органом місцевого самоврядування рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку; 2) прийняття наступного рішення про затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

У даній справі Яполотська сільська рада в порушення вимог норм земельного законодавства без прийняття попереднього рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, прийняла рішення №349 від 25.03.2009 р. про передачу в приватну власність земельної ділянки відповідачці, чим порушено вимоги ст.118 ЗК України (в редакції, що діяла на 25.03.2009 р.).

Крім того, фактичні межі земельної ділянки, якою користується відповідачка не встановлювалися уповноваженими землевпорядними організаціями та не підтверджувалися документально.

На підставі незаконного рішення Яполотської сільської ради №349 від 25.03.2009 р. за заявою ОСОБА_2 ПП «Земельно-кадастрове бюро» було виготовлено у 2011 році Технічну документацію із землеустрою для ОСОБА_2 для складання та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, в якій у протоколі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутній підпис ОСОБА_1 як суміжного землекористувача.

На підставі технічної документації спірній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :02:001:0013, спірну земельну ділянку було внесено до Державного земельного кадастру та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК N2047673.

У серпні 2023 року інженером - землевпорядником ПП «Костопільземпроект» було здійснено виїзд на місце та зроблено викопіровку суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 . За результатами зйомки встановлено, що частина житлового будинку ОСОБА_1 розташована на спірній земельній ділянці відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3.25* ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд позов задовольнити та визнати недійсним і скасувати рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 р. про передачу земельної ділянки в приватну власність, визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №047673 від 12.02.2012 року та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

06.12.2023 року від представника відповідача - адвоката Добродій О. М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнала та зазначила, що між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, проте стороною позивача не надано суду доказів права власності або права користування позивача суміжною земельною ділянкою з визначеними межами та встановленими межами, тобто позивач є користувачем несформованої земельної ділянки та намагається скасувати право власності відповідача на земельну ділянку, що є неспівмірним способом захисту порушеного чи невизнаного права. Твердження позивача про те, що непогодження ним меж відповідача земельної ділянки є підставою для скасування оскаржуваного рішення є безпідставним, оскільки непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта погодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 4 березня 2021 року у справі № 709/809/17.

Разом з тим, у протоколі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається у власність ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) від 27 липня 2011 року зазначено, що заперечень з боку землевласника та суміжних землекористувачів при встановленні на місцевості (в натурі) меж земельної ділянок не надходило.

Крім того, є безпідставними твердження позивача про те, що передача земельної ділянки у власність відповідача відбулася шляхом прийняття рішення №349 від 25.03.2009 року про передачу у приватну власність земельної ділянки та без прийняття попереднього рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а отже з порушенням земельного законодавства, у зв`язку з наступним.

Позивач посилається на Порядок №844 від 05 серпня 2009 року, який було прийнято пізніше за прийняття оспорюваного рішення №349 від 25.03.2009 року, а отже його норми не поширюються на спірні правовідносини, оскільки закон зворотної дії в часі немає.

Відповідно до норм Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення №349 від 25.03.2009 року (від 03.02.2009 року)) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Так, спірна земельна ділянка перебувала у користуванні відповідача, як у спадкоємця, після смерті матері.

На час винесення Яполотською сільською радою спірного рішення №349 від 25.03.2009 року діяла редакція Земельного кодексу України від 03.02.2009 року №2768-111.

Спірним рішенням від 25.03.2009 року №349 відповідачу передано у власність земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення технічної документації на передачу земельної ділянки у приватну власність про що зазначено у резолютивній частині рішення.

Що стосується тверджень позивача про те, що фактичні межі земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача не встановлювались уповноваженими землевпорядними організаціями та не підтверджувались документально, то слід зазначити наступне.

Рішенням Яполотської сільської ради від 25.03.2009 року №349 відповідачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 і використовується для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Крім того надано дозвіл на замовлення та виготовлення технічної документації на передачу земельної ділянки у приватну власність за власний кошт.

В ході виготовлення технічної документації було здійснено геодезичні обміри земельної ділянки, що стверджується абрисом обмірів земельної ділянки; зроблено збірний план земельної ділянки, складено протокол встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається у власність та передано на збереження межові знаки, якими закріплені межі земельної ділянки, переданої у власність відповідача, що стверджується Актом від 27.07.2011 року.

Твердження позивача про те, що частина його житлового будинку розташована на спірній земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві власності відповідають дійсності, однак слід зазначити, що дана спірна земельна ділянка не є спірною, а є власністю відповідача.

Разом з тим, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

17.07.2014 року позивач ОСОБА_1 звертався до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Яполотської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Яполотської сільської ради №349 від 25 березня 2009 року "Про передачу земельної ділянки в приватну власність", яким передано громадянці ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га., яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 і використовується для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Ухвалою суду від 16 квітня 2015 року у адміністративній справі № 564/1585/14-а за позовом ОСОБА_1 до Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення провадження закрито. Вказана ухвала суду набрала законної сили 26.05.2015 року.

Тобто, на день подачі позову до суду, 17.07.2014 року позивач ОСОБА_1 дізнався про умовно порушене своє право, внаслідок чого звернувся до суду з відповідним позовом. Відтак, з моменту, коли позивач дізнався про зміст оскаржуваного рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 року пройшло 9 років та 3 місяці.

Враховуючи вищевикладене представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, застосувавши строки позовної давності.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 12.01.2024 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Костопільську міську раду Рівненської області та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Слободенюк І. В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх.

Представник відповідача - адвокат Добродій О. М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - представник Костопільської міської ради Рівненської області та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом вчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок побудований у 1970 році і має 66,1 кв.м загальної площі, 44,2 кв.м. житлової площі та до нього відносяться такі господарські споруди: прибудова-а, вхідні сходи - а1, літня кухня-В, погріб-Пг/В, вхід в погріб-Е, сарай-Б, навіс-Д, вбиральня-Г, свердловина-К, огорожа-№1, огорожа №2., що стверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП Дмитрук А.Р. 14.07.2022.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306022629 від 28.07.2022 вбачається, що право власності на вказаний об`єкт житлової нерухомості зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 26.07.2022 року.

По сусідству з будинком позивача розташоване сусіднє домоволодіння по АДРЕСА_1 , власником якого є відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21620792 від 21.01.2009, реєстраційний номер 26177378, виданого КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації".

Вказане будинковолодіння успадковане відповідачем ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно технічного паспорта на садибний житловий, який виготовлений Рівненським ОБТІ 09.09.2008, будинок по АДРЕСА_2 , збудований у 1968 р. та має загальну площу 582 кв.м., житлову площу 33,5 кв.м. і до нього відносяться такі господарські споруди: сходи-a, сарай-Б, огорожа-№1.

Відповідно до рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 р. відповідачу ОСОБА_2 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 і використовується для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Дозволено гр. ОСОБА_2 замовити виготовлення технічної документації на передачу земельної ділянки у приватну власність за власний кошт.

Дане рішення стало підставою для видачі державного акту на право приватної власності на ім`я відповідача ОСОБА_2 серії ЯК №047673 та реєстрації земельної ділянки в ДЗК за кадастровим номером :02:001:0013.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку , номер витягу НВ-023 від 21.09.2023, вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0013 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 14.02.20212.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що огорожа з бетонним фундаментом, знаходиться на межі ділянок в АДРЕСА_1 , домогосподарство АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Прибудова до житлового будинку позивача ОСОБА_1 , що по АДРЕСА_1 , виходить за межі огорожі, тобто заходить на земельну ділянку, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 . У технічній документації зазначено, що рік прибудови літера "а" - 1985. Дані обставини не заперечувалися сторонами.

За загальним правилом статтей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, покликаючись на норму ст. 152 ЗК України, просив захистити його порушене право шляхом визнання недійсним рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 року «Про передачу земельної ділянки», скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №047673 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0013, яка розташована на території бувшої Яполотської сільської ради у АДРЕСА_2 покликаючись на те, що приватизація земельної ділянки відбулася без прийняття попереднього рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, також з ним не було погоджено передачу земельної ділянки площею 0,25 га у приватну власність відповідачки, при тому що до спірної земельної ділянки увійшла спільна земельна ділянка (прохід-проїзд), по якій він і відповідачка мають доступ до своїх домоволодінь. Крім того, частина його житлового будинку опинилася на спірній земельній ділянці відповідачки.

Судом застосовані наступні норми права .

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 43 ЗК України права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статей 27, 28 цього Кодексу. Втручання діяльність власників земельних ділянок і B землекористувачів, пов`язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки в постійне користування) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Частиною 1 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У частині другій статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Судом встановлено, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулася на підставі рішенням Яполотської сільської ради від 25.03.2009 року №349 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, площею 0,25 га, яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Крім того надано дозвіл на замовлення та виготовлення технічної документації на передачу земельної ділянки у приватну власність за власний кошт.

В ході виготовлення технічної документації було здійснено геодезичні обміри земельної ділягки, що стверджується абрисом обмірів земельної ділянки; зроблено збірний план земельної ділянки, складено протокол встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається у власність та передано на збереження межові знаки, якими закріплені межі земельної ділянки, переданої у мою власність, що стверджується Актом від 27.07.2011 року.

Відповідно до норм ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення №349 від 25.03.2009 року (від 03.02.2009 року)) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, ч.1 ст. 81 ЗК України.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка на момент її приватизації перебувала у користуванні ОСОБА_2 , як у спадкоємця, після смерті матері.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування B межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд рахує, що твердження позивача про те, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулася без прийняття попереднього рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а отже з порушенням земельного законодавства, а саме Порядку №844 від 05 серпня 2009 року, не заслуговує на увагу так як такий Порядок був прийняти пізніше за прийняття оспорюваного рішення №349 від 25.03.2009 року, а отже його норми не можуть поширюватися на спірні правовідносини, оскільки закон зворотної дії в часі немає.

Що стосується тверджень позивача про те, що фактичні межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 не встановлювались уповноваженими землевпорядними організаціями та не підтверджувались документально, то суд враховує наступне.

Відповідно до статті 107 Земельного кодексу України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно зі статтею 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає:

-геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

-погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

-відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

-встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

-виготовлення кадастрового плану.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) це визначення за допомогою геодезичних пристроїв місця знаходження поворотних точок меж земельної ділянки та їх закріплення межовими знаками.

Так в ході виготовлення технічної документації було здійснено геодезичні обміри земельної ділягки відповідачки, що стверджується абрисом обмірів земельної ділянки; зроблено збірний план земельної ділянки, складено протокол встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається у власність та передано на збереження межові знаки, якими закріплені межі земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 , що стверджується Актом від 27.07.2011 року.

Згідно ч. 1,2 ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 3,4 ст. 791 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України земельні ділянки відносяться до нерухомих речей.

Згідно з частиною першою статті 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюватиметься після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. У Земельному кодексі України передбачено поняття «формування земельної ділянки», тобто визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Обов`язковою ознакою сформованої земельної ділянки є її цільове призначення.

Тому покликання позивача як на одну із підстав обгрунтованості позовних вимог, а саме, що частина будинку позивача знаходиться на земельній ділянці, належній відповідачу, суд рахує необгрунтованим, оскільки рахує, що між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, проте стороною позивача не надано суду доказів права власності або права користування позивача суміжною земельною ділянкою з визначеними межами та встановленими межами, тобто позивач є користувачем несформованої земельної ділянки та намагається скасувати право власності відповідача на суміжну з ним земельну ділянку, що є неспівмірним способом захисту порушеного чи невизнаного права.

Судом не встановлено належних підстав для скасування рішення Яполотської сільської ради Костопільського району Рівненської області №349 від 25.03.2009 р. про передачу земельної ділянки в приватну власність, що стало підставою видачі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №047673 від 12.02.2012 року та державної реєстрацію земельної ділянки.

Тобто, при передачі у приватну власність відповідача ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га, яка розміщена на території Яполотської сільської ради в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель порушень норм чинного на той час земельного законодавства, судом не встановлено.

Наведене свідчить про те, що позивачем не доведено порушення його суб`єктивного права, а саме відповідачем під час передачі їй у приватну власність земельної ділянки.

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки судом не встановлено порушень прав позивача, так як припинення права власності відповідача на земельну ділянку не може слугувати способом захисту прав позивача на земельну ділянку, правовий статус якої не визначено.

В силу положень ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки в приватну власність, скасування державного акта та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , (жителька АДРЕСА_3 ), РНОКПП: НОМЕР_2 .

Треті особи:

Костопільська міська рада Рівненської області, (місцезнаходження м. Костопіль, вул. Свободи, 3, Рівненський р-н., Рівненська обл.).

ОСОБА_3 , (жителька АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено

15 квітня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч