Справа № 473/413/25
"17" квітня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказував, що 19 листопада 2024 року о 17 годині 40 хвилин в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Осадчого, біля будинку № 58, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volvo V50», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , котрий в свою чергу здійснив контактування з автомобілем «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , що знаходився у користуванні ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.3-б, 12.1 ПДР України.
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав значні механічні пошкодження, вартість завданої ОСОБА_1 внаслідок цього шкоди становить 210 945,60 грн.
Оскільки ОСОБА_2 , який на момент дорожньо-транспортної пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як володільця транспортного засобу «Volvo V50», державний номерний знак НОМЕР_1 , завдану шкоду позивачу в добровільному порядку не відшкодував, а тому ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача вказану шкоду в судовому порядку.
Крім цього, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судовий збір у розмірі 2 219,45 грн, а також витрати на проведення визначення вартості матеріальної шкоди у розмірі 11 000 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в окремій заяві не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 19 листопада 2024 року о 17 годині 40 хвилин в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Осадчого, біля будинку № 58, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volvo V50», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , котрий в свою чергу здійснив контактування з автомобілем «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , що знаходився у користуванні ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.3-б, 12.1 ПДР України.
Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З відкритих даних МТСБУ вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не мав чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності, як володільця автомобіля «Volvo V50», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Також встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 4), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.п. 14, 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно Звіту від 19 грудня 2024 року №257-24 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Ford Focus реєстраційний номер НОМЕР_2 ринкова вартість транспортного засобу, аналогічного автомобілю «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , в непошкодженому стані становить 210 945,60 грн, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу становить 0,70, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 800 372,59 грн, величина втрати товарної вартості автомобіля не нараховувалася.
За встановлених обставин, оскільки ремонт автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим (вартість ремонту пошкодженого автомобіля перевищує вартість вказаного автомобіля в технічно справному стані), власник автомобіля згоден із вказаною обставиною та вимагає компенсацію ринкової вартості транспортного засобу, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 210 945,60 грн в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди (що відповідає ринковій вартості непошкодженого автомобіля).
Що стосується стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За встановленого, з відповідача на користь позивача слід стягнути:
- 2 219,45 грн сплаченого судового збору;
- 11 000 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (встановлення розміру завданої матеріальної шкоди).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_5 ) 210 945 (двісті десять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 60 копійок в порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 13 219 (тринадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 45 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв