СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/50/25
ун. № 759/5461/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту,

Встановив

У березні 2025 року надійшла скарга представника скаржника ОСОБА_3 ,який діє в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невжиття заходів зі зняття арешту з квартири, що належить скаржниці на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги представник скаржника зазначає, що ОСОБА_2 стало відомо про наявність зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту на належну їй квартиру, накладеного на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському (нині - Святошинському) районі б/н від 22.02.2001.

Вказує, що ОСОБА_2 зверталася до Святошинського ВДВС із запитами щодо надання інформації про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт, а також із заявою про зняття арешту. Однак, Святошинський ВДВС не надав жодної інформації щодо виконавчого провадження та не вжив заходів для зняття арешту.

Вважає бездіяльність Святошинського ВДВС протиправною та такою, що порушує її права власника майна, оскільки наявність арешту перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним майном.

Представник заявника скаргу у судовому засіданні підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у скарзі.

Представник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду скарги, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Судом встановлено, що скаржниця зверталася до Святошинського ВДВС із запитами щодо надання інформації про виконавче провадження, на підставі якого було накладено арешт, та із заявою про зняття арешту.

У відповідях Святошинського ВДВС від 03.09.2024 року та 01.10.2024 року зазначено про неможливість встановити, в рамках якого виконавчого провадження було внесено обтяження за № 1435541 та накладено арешт на квартиру скаржниці. Також зазначено про відсутність інформації про заборгованість Скаржниці в Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що згідно копії постанови про арешт майна боржника від 22.02.2001 року, наданої Першою київською державною нотаріальною конторою, в якості боржника зазначено « ОСОБА_2 ».

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 24.07.1998 року, скаржницею є ОСОБА_2 .

Однак, вирішуючи питання про правомірність накладення арешту, суд враховує наступне. У наданій Святошинським ВДВС інформації від 03.09.2024 року зазначено, що об`єктом обтяження є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а суб`єктом обтяження вказано « ОСОБА_2 ».

Таким чином, незважаючи на можливу описку у по батькові боржника в самій постанові про арешт, реєстраційний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна чітко ідентифікує скаржницю як суб`єкта обтяження та йї належну квартиру ,як об`єкт обтяження.

Посилання представника скаржниці на те, що виконавче провадження не ідентифіковано Святошинським ВДВС, не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки сам факт реєстрації обтяження в публічному реєстрі свідчить про його наявність та юридичну силу до моменту його скасування в установленому законом порядку.

До матеріалів скарги не додано належним чином засвідченого витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який би підтверджував факт накладення арешту, саме на квартиру, що належить скаржниці. Інші надані скаржницею документи, зокрема копії запитів та відповідей від нотаріальної контори та відділу ДВС, прямо не підтверджують наявність чинного арешту у зазначеному реєстрі на дату розгляду скарги судом.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи законні інтереси. Предметом оскарження в даній справі є бездіяльність Святошинського ВДВС щодо невжиття заходів зі зняття арешту.

Проте, для встановлення обґрунтованості скарги та наявності підстав для зобов`язання вчинення виконавчою службою дій щодо зняття арешту, суду необхідно мати належні докази самого факту накладення арешту, який відображено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Оскільки належним чином засвідчений витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який би підтверджував наявність чинного арешту на квартиру скаржниці, до матеріалів справи не надано, суд позбавлений можливості встановити обґрунтованість вимог скаржниці щодо протиправної бездіяльності Святошинського ВДВС у питанні зняття арешту.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні скарги оскільки скаржницею не надано належним чином засвідченого витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який би підтверджував факт наявності чинного арешту на її квартиру на момент розгляду скарги. Суд вважає, що без такого доказу неможливо обґрунтувати вимоги щодо протиправної бездіяльності виконавчої служби у питанні зняття арешту..

Керуючись ст. ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 12, 81, 260, 448, 450, 451ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Святошинського районного відділу державної виконавчої служби щодо скасування арешту- відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко