Справа № 523/6203/25
Провадження №2-о/523/273/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 14 квітня 2025р. звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно її колишнього співмешканця, ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована такими, що заявниця є одноособовим власником кв. АДРЕСА_1 , де мешкає зі своїми дітьми. За твердженням заявниці її колишній співмешканець ОСОБА_2 починаючи з 2023р. почав проявляти до неї агресію, чинити відносно неї протиправні дії фізичного та психологічного характеру, що полягало у образах, погрозах, приниженнях її честі, гідності, штовханні, у присутності їх спільних малолітніх дітей.

З кінця 2024р. вони припинили фактичні сімейні стосунки, однак 10 квітня 2025р. ОСОБА_2 з`явився за її місцем проживання та вчинив відносно неї умисні протиправні дії психологічного характеру у вигляді образ, погроз, приниженні її гідності, через що відносного нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис із забороною контактувати з нею в будь який спосіб.

Разом з тим, 12 квітня 2025р. ОСОБА_2 знову намагався потрапити до її квартири, через що їй довелося знову викликати поліцію.

Посилаючись на вказані обставини, заявниця вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, а відтак з метою ефективного способу її захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить суд заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці її проживання та її перебування строком на шість місяців.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, просить задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що він не вчиняв будь яких насильницьких дій відносно своєї дружини. Вважає, що наявні між ними конфлікти виникли після того, як він придбав на її ім`я квартиру, з якої вона його виганяє.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 28 вересня 2023р. є власником кв. АДРЕСА_1 .

У вказані квартирі проживає заявниця та малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно представлених копій свідоцтв про народження дітей їх батьками є сторони у даній справі.

ОСОБА_2 є громадянином Республіки Азербайджана, має право на проживання на території України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , втім в судовому засіданні стверджував, що проживає разом з заявницею, ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 , яка є його дружиною.

Факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі підтвердила остання у судовому засіданні. Водночас документально факт реєстрації шлюбу сторонами по справі не підтверджено.

Будь яких інших доказів матеріали справи не містять.

Питання видачі обмежувального припису регулюється ЦПК України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII).

Відповідно до положень статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником, батьками та іншими законними представниками дитини, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (пункти 1, 3 статті 350-2 ЦПК України).

Стаття 1 Закону № 2229-VIII визначає, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчинюються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону № 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, зокрема на подружжя, а також на осіб, незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника (пункт 2 частини 1 статті 24 Закону № 2229-VIII).

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частини 2, 3 статті 26 Закону № 2229-VIII).

Оцінка змісту доказів, які надані з боку заявниці не є достатніми для висновку, що на теперішній час дії ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 набули системного характеру, а так саме що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати, як домашнє насильство у формі психологічного та/або фізичного насильства.

Твердження заявниці про те, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку було притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Не надано доказів про застосування до ОСОБА_2 інших заходів адміністративного впливу.

Отже, посилання ОСОБА_1 у заяві, зокрема про те, що ОСОБА_2 починаючи з 2023р. почав проявляти до неї агресію, чинити відносно неї протиправні дії фізичного та психологічного характеру, що полягало у образах, погрозах, приниженнях її честі, гідності, штовханні, у присутності їх спільних малолітніх дітей не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, за результатами оцінки наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів, які б вказували на вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків.

На підставі викладеного внесена до суду заява є недоведеною, не підтверджена належними та допустимими доказами, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,81,82,263,265,350-1,350-6 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складене 16 квітня 2025р.

Суддя