ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/756/24
Провадження №2/477/269/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

під час підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнання за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,86 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, на яке вона претендує в порядку спадкування за правом представлення згідно ст. 1266 ЦК України, так як є онукою спадкодавиці.

Вказуючи, що копією державного акту підтверджується право власності на земельну ділянку померлої, а довідками документів про актові записи підтверджується факт її родинних відносин, тому просила встановити такий факт та визнати за нею право власності земельну ділянку.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце була повідомлені належним чином; позивачка надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, задовольнивши позов; представник відповідача подав також заяву про визнання позову та можливість розглянути справу без його участі.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на земельну ділянку, площею 0,86 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах цього ж району, на тепер - в складі Галицинівської сільської ради, кадастровий номер ділянки :05:000:0442, яка їй належала відповідно до державного акту серії ЯЗ №242983, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2009 року.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

Норми ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За свого життя ОСОБА_2 склала два заповіти:

перший від 13 червня 2014 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лиманіської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, ОСОБА_3 ;

другий від 26 лютого 2015 року, посвідчений секретарем тієї ж сільської ради, яким заповіла на випадок своєї смерті ОСОБА_3 належний їй житловий будинок в с.Лупареве Жовтневого району (тепер Вітовський район) Миколаївської області, а позивачці ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,86 га.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому; заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини; якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав; чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Також, згідно зі ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт; заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Виходячи з цих положень закону слід визнати, що за другим заповітом ОСОБА_2 визначилася на випадок своєї смерті щодо конкретного виду майна у виді земельної ділянки, тому другий заповіт є законним і за ним позивачка має право на спадщину у виді земельної ділянки.

Той факт, що позивачка в позовній заяві вказала, що має право на спадщину за законом, а в дійсності вона повинна спадкувати за заповітом, суд вважає помилковим, але це не спростовує її право на спадкування вказаної вище земельної ділянки, оскільки спадщину вона прийняла в законному порядку: вона вчасно, в передбачений законом шестимісячний строк (12 вересня 2015 року) подала до Жовтневої державної нотаріальної Миколаївської області контори із заявою про прийняття спадщини.

Оскільки позивачка має право на спадкування земельної ділянки за заповітом і може реалізувати та захистити своє право через звернення до суду з цим позовом, а тому подальше нотаріальне оформлення є недоцільним, і в зв`язку з цим заявлення нею в позовній заяві необхідність встановлення юридичного факту родинних відносин суд вважає надлишковим і не розглядає.

Проте, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини на земельну ділянку вона отримала письмові роз`яснення від 05 листопада 2024 року про неможливість нотаріального оформлення спадщини, оскільки не представила належним чином оформлений правовстановлюючий документ на землю.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка за життя належала ОСОБА_2 і після її смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування повинна відійти позивачці, як спадкоємиці за заповітом на цей вид спадщини.

Беручи до уваги, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,86 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Галицинівської сільської ради Миколаївського району (раніше територія Жовтневого, а потім Вітовського району) Миколаївської області, кадастровий номер ділянки :05:000:0442, яка їй належала відповідно до державного акту серії ЯЗ №242983, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 жовтня 2009 року.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко