Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5078/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11.04.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гончар Л.І., зареєстроване в реєстрі за № 1171 від 12.03.2018 року, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гончар Л. І., зареєстроване в реєстрі за № 1172 від 12.03.2018 року. У вказаній квартирі були зареєстровані та проживають по даний час: відповідач ОСОБА_3 , що є колишньою дружиною брата позивача ОСОБА_1 (дядька), ОСОБА_6 , та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є його повнолітніми синами. Після розлучення брат позивача виїхав з вказаної квартири, а його дружина та сини там проживають. Позивачі, як власники квартири, на даний час мають намір розпорядитись своєю власністю, а саме продати вказану квартиру, проте зробити цього не мають змоги через фактичне проживання в ньому відповідачів. За заявою позивачів, як власників житла, відповідачів було знято з реєстрації місця проживання, про що свідчить довідка Відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради Закарпатської області № 17-08/537 від 18.06.2024 року «Про зареєстрованих осіб». На неодноразові усні та письмові звернення змінити місце проживання, відповідачі не реагують та фактично ігнорують їх, у зв`язку з чим позивачі звернулися до суду із даним позовом та просять суд ухвалити рішення про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представник - адвокат Майка А.Б. подали до суду заяви про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи у їх відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з`явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідачі не подали.

У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що позивачам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гончар Л.І., зареєстроване в реєстрі за № 1171 від 12.03.2018 року, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Гончар Л. І., зареєстроване в реєстрі за № 1172 від 12.03.2018 року.

У вказаній квартирі були зареєстровані та проживають по даний час: відповідач ОСОБА_3 , що є колишньою дружиною брата позивача ОСОБА_1 (дядька), ОСОБА_6 , та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є його повнолітніми синами. Після розлучення брат позивача виїхав з вказаної квартири, а його дружина та сини там проживають.

Позивачі, як власники квартири, на даний час мають намір розпорядитись своєю власністю, а саме продати вказану квартиру, проте зробити цього не мають змоги через фактичне проживання в ньому відповідачів.

За заявою позивачів, як власників житла, відповідачів було знято з реєстрації місця проживання, про що свідчить довідка Відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради Закарпатської області № 17-08/537 від 18.06.2024 року «Про зареєстрованих осіб», однак такі продовжують проживати у житлі позивачів.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, згідно, ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.1, 3 ст.116 ЖК Української PCP, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ч.5 ст.5 Сімейного кодексу України, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в межах даного спору має місце порушення прав власників житлового будинку, якими є позивачі по справі, що полягає в обмеженні їх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Проживаючи в квартирі позивачів, відповідачі чинять позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні власним житлом, а тому підлягають виселенню з вказаної квартири.

Якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивачі правомірно вимагають виселення відповідачів з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст., 10, 12, 13, 18, 81, 141, 223, 259, 263-265 280 ЦПК України, ст. ст. 9, 64, 65, 98, 109, 116, 150, 155-156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Виселити ОСОБА_3 , 1974 р.н., ОСОБА_4 , 2002 р.н. та ОСОБА_5 2006 р.н. з належної ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 17.04.2025.

ГоловуючийТ. Ю. Левко