Справа № 462/6253/24
Провадження № 2/466/745/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Білінської Г.Б.

з участю секретаря Ханас С.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Писаренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни, Приватного виконавеця виконавчого округу Львівської області Зорена Петра Івановича, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною,-

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 через свого представника Шкарупську-Баранову Наталію Богданівну, звернувся в суд із позовом, у якому просить визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 .

Свої вимоги Позивач ОСОБА_3 мотивує тим, що така відмова від прийняття спадщини має на меті уникнути звернення стягнення на майно, унеможливити виконання судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , а тому вважає, що оскаржувана відмова від прийняття спадщини є фраудаторним правочином та повинна бути визнана недійсною.

Зазначає про те, що відмова від прийняття спадщини безпосередньо впливає на права та законні інтереси позивача, оскільки спрямована на те, щоб не набути права власності на спадкове майно, на яке повинно бути звернено стягнення і вчинена відповідачкою лише з однією метою - уникнути виконання судових рішень про стягнення з неі коштів, а, оскільки кошти у неі відсутні, то уникнути звернення стягнення на майно. Позивач у позові зазначає, що шляхом визнання відмови від прийняття спадщини недійсною він отримає можливість повернути кошти, які підлягають стягненню з відповідачки на його користь за рядом судових рішень, які набрали законної сили та перебувають на стадії примусового виконання.

Акцентує на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у справі №462/2990/14-ц, яким задоволено позов ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 про визнання договору фіктивним, визнано недійсним договір дарування нерухомого майна та земельної ділянки, укладеного 02 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1031.

Указаним рішенням було встановлено, що діі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були направлені на фіктивниий перехід права власності на нерухоме маийно до близького родича з метою приховати це майно від виконання за рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Після набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у справі №462/2990/14-ц, ОСОБА_4 знову набула права власника лазні-пральні, котельні та земельної ділянки, що розташовані на АДРЕСА_1 , про те це її право вчасно не було зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджало виконанню судового рішення від 31 травня 2017 року у справі №462/2589/14-ц (копія судового рішення долучена до позовної заяви). Вважає, що відповідачка багаторазово вчиняла діі, спрямовані на уникнення звернення стягнення на її майно, унеможливлення виконання судового рішення про стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 .

Ухвалою від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

Представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Цімура Я.В. було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував позовні вимоги, з покликанням на те, що позивач не є кредитором померлого спадкодавця ОСОБА_8 і в розумінні ст.1281 ЦКУ, не може пред`являти вимоги щодо спадщини, не є спадкоємцем померлого ні за законом, ні за заповітом, не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, та є неналежним позивачем у цій справі. Вважає, що окрім ОСОБА_4 існують ще інші спадкоємці першої черги, у тому числі син померлого - ОСОБА_9 , тому такий позов ніяк не захищає інтереси позивача.

Рішенням про відмову від прийняття спадщини можуть бути завдані збитки лише наявним спадкоємцям першої черги наслідування. Також відповідач зазначає, що спосіб захисту порушених прав, обраний позивачем, є неефективним та не передбачений процесуальним законодавством України.

Майно між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було поділено в 2013 р., що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м.Львова по справі №462/5935/13-ц від 02.10.2013 р. про поділ майна подружжя, яким визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_5 право власності на лазню-пральню А-1, А*-1 загальною площею 543,7 кв.м. та котельню Б-1 загальною площею 134,3 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:018:0128.

12.09.2013 році подали на розлучення, проживали окремо, розлучитись не встигли так як в лютому 2021 року ОСОБА_8 трагічно загинув.

Представник відповідача покликається на те, що оскільки позивач не є кредитором померлого спадкодавця - ОСОБА_5 і в розумінні ст.1281 ЦКУ, не є спадкоємцем ОСОБА_5 та не може пред`являти вимоги щодо спадщини, отже претензії з приводу стягнення коштів та виконання рішення по справі №462/2589/14-ц про визнання права власності та стягнення заборгованості не мають відношення до відмови від спадщини відповідачки ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шкарупська-Баранова Н.Б. підтримала позов у повному обсязі та дала пояснення, аналогічні змісту позову .

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Цімура Я.В. заперечив проти позову, дав пояснення згідно змісту відзиву на позов.

Представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат Писаренко К.Ю. заперечив проти позову та у судовому засіданні надав пояснення про те, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України ,однак вважає, що у даних правовідносинах ці підстави відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що відповідає вимогам ч.2 ст.1220 ЦК України.

Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків кожна особа має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи, оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва боржника.

Верховний Суд зазначив, що у випадку, коли оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 02 червня 2021р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. була зареєстрована спадкова справа №22/2021 щодо майна та майнових прав, які залишилися після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .До складу зазначеної спадщини увійшли об`єкти нерухомого майна, які перебували у власності покійного станом на день його смерті.

ОСОБА_4 - дружина померлого ОСОБА_5 письмово відмовилась від прийняття спадщини.

13 липня 2022р. ОСОБА_5 (спадкоємець) було подано нотаріусу заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_5 прийняв спадщину, одночасно набувши право власності на все майно та майнові права, які увійшли до складу спадщини.

Проте, нотаріусом відмовлено ОСОБА_5 у видачі Свідоцтва про право власності на вищезгадане спадкове майно з огляду на наявність у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень інформації щодо обтяження усього майна відповідачки ОСОБА_4 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року по справі №462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за участю третьої особи ОСОБА_5 , вирішено стягнути із ОСОБА_4 : на користь ОСОБА_3 . З 729 796,58 грн. боргу та 1218 грн. судового збору; на користь ОСОБА_6 - 2 398 400,83 грн. боргу та 1218 грн. судового збору; на користь ОСОБА_7 - 5 948 789,47 грн. боргу та 1218 грн. судового збору.

Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено обставини укладення договору позики, оформленого розпискою від 27.12.2007р., отримання відповідачкою ОСОБА_4 грошових коштів та невиконання нею своїх зобов`язань за цим договором. Як встановлено судом вказані кошти не були повернуті боржником.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття відповідно до статті 1270 ЦК України.

Частина п`ята статті 1274 ЦК України передбачає, що можливість визнання судом недійсною відмови від прийняття спадщини свідчить про особливий статус такої відмови.

Законодавством визначено перелік підстав, а також окреслено коло суб`єктів , які можуть звернутися до суду за захистом своїх прав, обравши такий спосіб захисту порушених прав, як найбільш ефективний.До таких підстав віднесено:

-відмову, яка була здійснена дієздатною фізичною особою, яка у момент такої відмови не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 225 ЦК України). Така відмова від спадщини може бути визнана судом недійсною за позовом самої особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушено;

-якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї ж особи;

-якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним;

-правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним;

-правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Доказів перелічених обставин позивачем суду не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що майно між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було поділено у 2013 р., на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова по справі №462/5935/13-ц від 02.10.2013 р. про поділ майна подружжя, яким вирішено: визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , лазню-пральню А-1, А*-1 загальною площею 543,7 кв.м. та котельню Б-1 загальною площею 134,3 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:018:0128.

Судом встановлено, що про існування названого рішення ОСОБА_3 та інші кредитори були обізнані, проте в 30-ти денний строк від дня, коли про нього дізнались, апеляційна скарга на рішення Залізничного районного суду м.Львова по справі №462/5935/13-ц від 02.10.2013 р порядку ст.17 ЦПК України як особи, прав та інтересів яких воно могло стосуватись, ними не подавалась.

Оскільки позивач не є кредитором померлого спадкодавця - ОСОБА_5 , та, в розумінні ст.1281 ЦКУ, не є спадкоємцем померлого, не заявив кредиторські вимоги щодо спадщини протягом встановленого законодавством часу, суд не вважає їх не достатньо обгрунтованими.

Крім цього суд звертає увагу на те, що відмова від спадщини є правом особи, а прийняття спадщини, навіть спадкоємцем першої черги, не може бути обов?язком.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст.1282 ЦКУ на спадкоємців покладено обов`язок в першу чергу повністю задовольнити вимоги кредиторів померлого, в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом з тим, відповідно п.1 ст.1273 ЦКУ спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.5 ст.1273 ЦКУ відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Право відмови спадкоємця за законом від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги визначено п.2 ст.1274 ЦКУ.

З цих же мотивів суд відхиляє доводи позивача про те, що відмова від прийняття спадщини ОСОБА_4 по смерті ОСОБА_8 є фраудаторним правочином.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на постанову Верховного суду у справі №205/2053/22, та вважає таке нерелевантним, оскільки вважає, що обставини в цій справі не є аналогічними обставинам у спорі ОСОБА_3 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так, у справі № 205/2053/22 між спадкоємцями першої черги було укладено договір, відповідно до умов якого сторони погодили умови відмови від прийняття спадщини у випадку смерті матері. Такі правовідносини не є аналогічні правовідносинам, що наявні у даному спорі.

Більше того, Верховний Суд у цій справі зазначає, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору.

Суд приймає до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, що ОСОБА_4 відмовилась від спадщини по смерті ОСОБА_5 у лютому 2021 році, тоді як майно між ними було поділено рішенням суду в 2013 році, до суду ними була подана заява на розлучення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 формально перебували у шлюбі і впродовж тривалого часу до смерті ОСОБА_5 не підтримували жодних стосунків та реально не становили єдиної родини, проживали окремо і не вели спільного господарства.

Суд прийшов до переконання, що визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини безпосередньо не впливає на права та законні інтереси позивача, оскільки спадкове майно обтяжене борговими зобов`язаннями спадкодавця, а для отримання спадщини в розумінні ч.1, ст. 1259 ЦК України ОСОБА_10 , має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини на протязі 6 місяців з моменту смерті спадкодавця, що унеможливлює визнання цього правочину фраудаторним.

Окрім цього, позивачем не надано доказів того, що на момент смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.

Іншим доводам сторін суд не надає правову оцінку так як вони не стосуються безпосередньо предмету спору.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 225, 229-231, 233, 1273, 1274, 1281 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни, Приватного виконавеця виконавчого округу Львівської області Зорена Петра Івановича, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 17.04.2025 р.

Суддя Г. Б. Білінська