Справа № 461/7505/24 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3387/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко О. Р.,

з участю представника позивача адвоката Врони А. В., представників позивача (в порядку самопредставництва) Лубоцької Н. І. та Жовтонецького В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Вроною Андрієм Валентиновичем, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року (повний текст рішення складено 04 листопада 2024 року) у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року акціонерне товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 128 752 грн 32 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 04 червня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С-302-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку № НОМЕР_1 . Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 58, 8 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 50 000,00 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за угодою № С-302-0 від 04 червня 2021 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 128 752 грн 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим боргом в сумі 49 986 грн 00 коп. Розмір нарахованих процентів відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а пункт 18 Перехідних положень ЦК України, на який як на підставу звільнення від їх сплати посилався у відзиві на позовну заяву відповідач, положень про звільнення позичальника від сплати нарахованих відсотків по кредиту, не містить.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в листопаді 2024 року апеляційну скаргу, яка підписна представником Вроною А. В., в якій просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами не врахував, що на відповідача як військовослужбовця поширюються пільги, передбачені Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме положеннями пункту 15 статті 14 цього Закону, згідно з якими проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки розгляд справи судом першої інстанції проводився в порядку спрощеного провадження, а представнику відповідача стало відомо про те, що останній є військовослужбовцем лише під час останнього судового засідання, коли суд видалився до нарадчої кімнати, просить визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції відповідних доказів, а саме: копії посвідчення УБД, військового квитка, а також довідки, та прийняти їх на стадії апеляційного розгляду справи, адже такі є ключовими та вирішальними для правильного вирішення справи. Аналогічно до відзиву на позовну заяву, апеляційна скарга містить доводи щодо поширення на спірні відносини сторін дії пункту 18 Перехідних положень ЦПК України. Звертає увагу також на те, що до позовної заяви позивачем долучено неякісні копії додатків, що, на його думку, є немаловажним для повного та всебічного дослідження матеріалів справи, адже незавірені належним чином копії документів та неякісні копії не можуть бути визнані належними, допустимими та достовірними доказами у справі.

Незважаючи на те, що особа, яка подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, скарга не містить жодних доводів щодо невірного вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим боргом (тілом кредиту).

В листопаді 2024 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_2 , в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, і такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу також зазначено, що особа, яка її подала не навела поважних причин неподання доказів, які додані ним до скарги. Не надано таких доказів АТ «Ідея Банк» як до звернення останнього до суду з позовом, ні в суді першої інстанції. Звертає увагу, що доданих документів не достатньо для того, щоб скористатися пільгами, передбаченими пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», про що зазначено в роз`ясненні Національного банку України від 26 червня 2024 року № Р/18-0006/48878, а також в листі Міністерства оборони України від 07 червня 2024 року №321/5126.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим боргом (тілом кредиту), оскаржене рішення в цій частині колегією суддів не переглядається.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року заяву акціонерного товариства «Ідея Банк» про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову акціонерного товариства «Ідея Банк» від частини позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2021 року № С-302-80 у розмірі 19 573 грн 34 коп.

Визнано нечинним рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року в частині вирішення позову акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 04 червня 2021 року № С-302-80 у розмірі 19 573 грн 34 коп. (нараховані та скасовані (сторновані) проценти за періоди з 07 лютого 2023 року по 19 жовтня 2023 року та з 04 травня 2024 року по 07 травня 2024 року).

Провадження у справі в частині вирішення позову акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором від 04 червня 2021 року № С-302-80 у розмірі 19 573 грн 34 коп. (нараховані та скасовані (сторновані) проценти за періоди з 07 лютого 2023 року по 19 жовтня 2023 року та з 04 травня 2024 року по 07 травня 2024 року), закрито.

Питанням на яке слід надати відповідь є, чи поширюються за обставинами даної справи на відповідача, як позичальника за кредитним договором, укладеним з банком, пільги, передбачені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» протягом періоду за який позивач не відмовився від стягнення нарахованих процентів, а саме за період з 04 червня 2021 року (дати укладення кредитного договору) по 06 лютого 2023 року включно та за період з 20 жовтня 2023 року по 03 травня 2024 року включно, а також чи є підстави для списання нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом протягом вказаних періодів згідно зі пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 31 жовтня 2023 року видано безтермінове посвідчення серії НОМЕР_2 , пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, станом на час розгляду справи перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 02 липня 2021 року на посаді старшого солдата. 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору, а саме в редакції Закону від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ, який набрав чинності з 23 квітня 2021 року, та яка діяла зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27 липня 2022 року до 04 травня 2024 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Аналіз змісту цієї норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду. Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (із відповідними змінами).

Законом України 21 березня 2024 року № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набрав чинності 04 травня 2024 року, пункт 15 статті 14 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.

Проте дана норма в такій редакції діяла до 18 травня 2024 року, адже з цього часу набрала чинності її нова редакція, у зв`язку із набранням із цієї дати чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Враховуючи час припинення нарахування банком відповідачу процентів у справі, що переглядається, а саме з 08 травня 2024 року, відсутні підстави для аналізу даної норми, в редакції Закону № 3633-IX.

Види військової служби наведено в частині шостій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за приписами якої є такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з пунктом 19 частини першої статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на момент отримання відповідачем статусу учасника бойових дій) учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2019 року в справі №760/15915/16 (провадження № 61-17233св18) зроблено висновок, що «згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Суди обох інстанцій обґрунтовано врахували наявні у справі докази, що підтверджують факт участі позивача у антитерористичній операції та наявність у нього статусу учасника бойових дій. Безпосередня участь ОСОБА_1 у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду дає підстави для висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 30 травня 2018 року в справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18), від 10 січня 2019 року в справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18) та від 04 вересня 2019 року в справі № 554/10264/17 (провадження № 61-42778св18)».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2024 року в справі №426/4264/19 (провадження № 61-7310св24) зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. Водночас положення цього Закону не містять норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Оскільки відповідачем не надано доказів того, що у спірний період нарахування процентів він користувався пільгами, передбаченими пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, за період з дати укладення кредитного договору (04 червня 2021 року) по 06 лютого 2023 року ним не надано, що він був військовослужбовцем, який у цей час проходив військову служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, а за час проходження військової служби за контрактом, та в період з 30 жовтня 2023 року по 03 травня 2024 року брав безпосередню участь у здійсненні відповідних заходів, визначених законодавством, за умови подання ним лише посвідчення УБД, на думку колегії суддів не свідчить про наявність у нього у вказані періоди пільги щодо ненархування процентів за кредитним договором.

Враховуючи наведене, відповідні доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Щодо наявності підстав для списання нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України).

Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування цього положення ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів.

Зокрема, вказувалося, що дія пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України розповсюджується, зокрема, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (див.: постанову Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22) та на кредитний договір (див.: постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).

Тлумачення цього пункту свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється (а) від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, (в) а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки позивач не заявляв позовних вимог про стягнення нарахувань, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, а також вимого про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання договірного зобов`язання за кредитним договором, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, як правильно вважав суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані відповідні доводи апеляційної скарги.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо визнання неналежними, недопустимими та недостовірними доказами у справі неякісних копій додатків до позовної заяви, поданих позивачем, адже такі спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що усі додатки до позовної заяви є копіями належної якості.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, у частині в якій позивач не відмовився від позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С-302-0 від 04 червня 2021 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 109 178 грн 98 коп., вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме про те, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, підстави для розподілу судових витрат, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також щодо судових витрат особи, яка подала апеляційну скаргу, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Вроною Андрієм Валентиновичем, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 жовтня 2024 року в незакритій під час апеляційного перегляду частині, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С-302-0 від 04 червня 2021 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 109 178 грн 98 коп. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич