ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого суді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довженко О. В. на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року (повний текст складено 10 грудня 2024 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 05.08.2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , від якого мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини припинили у 2021 році, рішенням суду від 04.03.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 став проживати почергово то з матір`ю, то з батьком. Відповідачка стала маніпулювати дитиною, давати батькові коли їй цього захочеться, дитина залишається одна вдома у дні, коли відповідачка на роботі. Вважає, що проживання сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, оскільки позивач є приватним підприємцем, має достатній заробіток та більше вільного часу, має бажання та час для того, щоб виховувати дитину. Натомість відповідачка працевлаштована та не має часу, щоб приділити дитині увагу.

Просив визначити місце проживання дитини разом з ним.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та не з`ясування обставин, які мають значення для справи.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначав, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахував, що у батька створені більш сприятливі умови для проживання дитини, а ніж у матері.

Звертав увагу, що будинок, в якому проживає відповідачка, складається з одного поверху та його площа менша за житлову площу позивача, при цьому, відповідачці на праві власності належить тільки частина будинку. Крім того відповідно до акту обстеження умов проживання відповідачки, складеного представниками органу опіки та піклування, у дитини в будинку матері навіть немає власного ліжка для сну, а тому він ділить його з останньою. У зв`язку із наведеним вважає висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини разом із матір`ю необґрунтованим.

Звертає увагу, що позивач має більш вільний графік роботи, а ніж відповідачка, що дозволить йому приділяти більше часу дитині. Також зазначає, що відповідачка часто залишає дитину у своєї сестри у зв`язку із необхідністю виходу на роботу. З приводу встановлення факту не проживання позивача за зареєстрованою адресою у с. Орлівщина (за якою також зареєстрована сама дитина) зазначає, що це зумовлено бажанням батька проживати ближче до сина. Позивач не має планів проживати в м. Самар та навпаки планує проживати із своїм сином за місцем їхньої прописки в с. Орлівщина. Також зазначає, що позов не має на меті ухилення позивача від мобілізації, оскільки він не придатний до військової служби у зв`язку зі станом здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явились ОСОБА_1 та його представник - адвокат Довженко О. В. ,ОСОБА_2 та її представник-адвокат Медведовська Л.М..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2022 року.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Позивач є фізичною особою-підприємцем; до кримінальної відповідальності не притягався; має позитивну характеристику від ГО «Екотайм».

Місце проживання позивача та сина сторін зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Власником вказаного будинку є батько позивача ОСОБА_5 , який не заперечує проти проживання у будинку позивача та його сина.

Спеціалістами служби у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради було обстежено місце проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 , де створені належні умови для перебування дитини. Проте, як установлено судом та не заперечується сторонами, за місцем реєстрації позивач не проживає. Фактично позивач проживає у м.Самар Дніпропетровській області в орендованій квартирі, у якій обстеження умов проживання батька не проводилося.

Відповідачка разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 у будинку, який належить матері позивачки ОСОБА_6 ..

Спеціалістами служби у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради обстежено житло відповідачки та встановлено, що у будинку створені всі умови для проживання та розвитку дитини.

Відповідачка ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягалася; працює в ТОВ «Новомосковський посуд», отримує стабільний заробіток, має позитивну характеристику за місцем роботи.

Син сторін навчається у 1 класі гімназії №1 міста Самар, відвідує позакласні заняття у школі англійської мови.

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , дитина позитивно характеризується за місцем навчання; мати приділяє достатню увагу навчанню та вихованню дитини, цікавиться його успіхами. ОСОБА_1 з сім`єю не проживає, зі школою зв`язок підтримує мама ОСОБА_2 .

Згідно з висновком щодо емоційного стану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеним КЗ «Центр надання соціальних послуг» Новомосковської міської ради, дитина має позитивний психологічний стан, піднесений настрій, у сім`ї сприятливий мікроклімат; між матір`ю і сином сформовані довірливі стосунки, батько для дитини є авторитетом.

Дитина ОСОБА_7 має декларацію про медичне обслуговування з сімейним лікарем, відповідачка ОСОБА_2 супроводжує дитину до сімейного лікаря на планові огляди та з приводу захворювань.

З рапортів та висновків, складених працівниками поліції вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до правоохоронних органів з приводу проживання, виховання дитини.

24.04.2024 року органом опіки та піклування Новомосковської міської ради складено висновок щодо визначення місця проживання дитини, у якому зазначено, що орган опіки та

піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Органом опіки та піклування надано висновок щодо розв`язання спору, у якому зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю. Для підготовки висновку залучено установи, які займаються питанням соціального захисту дітей; отримано характеристику з гімназії №1, в якій зазначено,що саме відповідачка підтримує зв`язок з навчальним закладом; здійснено відвідування родини за місцем проживання по АДРЕСА_2 , складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок щодо емоційного стану ОСОБА_8 та особистої прихильності до кожного з батьків; досліджено інформацію від медичного закладу, у якому зазначено, що саме мати звертається до сімейного лікаря з питань лікування, проведення планових візитів щодо ОСОБА_3 .. Також спеціалісти служби у справах дітей обстежили умови зареєстрованого місця проживання батька, де, як установлено судом, позивач не проживає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що батьки малолітнього ОСОБА_3 проживають окремо, на час розгляду справ дитина фактично проживає разом з матір`ю, відповідачка добросовісно ставиться до виконання батьківських обов`язків, а тому відсутні підстави змінювати постійне місце проживання дитини та визначати його з батьком. При цьому суд відхилив посилання позивача на зайнятість відповідачки на роботі, оскільки вона працює у звичайному графіку, п`ятиденний робочий тиждень, без виконання понаднормових робіт, має вихідні дні.

Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. (частина перша статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини,правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі

№ 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції малолітня дитина проживає разом із матір`ю, яка є відповідачем у справі у будинку, в якому відповідно до висновку органу піки та піклування створені належні умови для проживання дитини.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначав, що судом першої інстанції під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини не надано належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, оскільки проігноровано той факт, що в нього як батька склались більш сприятливі для розвитку та виховання дитини умови.

Однак, виходячи із вимог чинного законодавства та враховуючи сукупність відомостей, які містять матеріали справи, зазначені апелянтом обставини не свідчать про необхідність визначення проживання дитини разом із батьком.

Зокрема в обох сім`ях створені умови для проживання їх спільного сина, однак графік роботи матері та її менша площа для проживання, а ніж у позивача, не є визначальними елементами для визначення місця проживання дитини із батьком. У цьому випадку слід звернути увагу на інтереси самої дитини, її сталий побут за постійним місцем проживання із матір`ю та сприятливий мікроклімат в сім`ї, якій він проживає, а також відношення до батьків, висловлене під час спілкування з працівниками соціальних служб. Дитина є дружньою ввічливою тепло відгукується про обох батьків та часто відвідує батька, який не проживає разом із ним.

Крім того судом не встановлено відсутність піклування про дитину з боку матері або неповноцінне виховання, яке б шкодило розвитку дитини. Зокрема останній відвідує школу та позакласні гуртки, зв`язок із якими підтримає саме мати, також дитина відвідує сімейного лікаря вчасно та має належне медичне забезпечення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку органу опіки та піклування від 24.04.2024 року зазначено, що служба у справах дітей вважає за доцільне проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим, а наведені апелянтом аргументи не дають підстав вважати його недійсним.

Висновки суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Всі докази оцінено судом у їх сукупності з урахуванням фактичних обставин справи.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи по суті норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду від 04 грудня 2024 року не має.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довженко О. В. залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Судді: