Справа № 183/9997/24
№ 2/183/1497/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути різницю між заподіяною йому шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 533473,49 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 14 листопада 2023 року приблизно о 07 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), керуючи автомобілем MAZDA 121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну на перехресті нерівнозначних доріг, не впевнившись, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 1.3,1.5, 2.3Б), 16.11, відбулося зіткнення з означеним вище автомобілем, який зазнав механічних пошкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля MAZDA 121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 , однак остання, на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 року у справі № 183/13831/23, звільнена від кримінальної відповідальності, в зв`язку з примиренням винного та потерпілого, а кримінальне провадження, - закрите.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAZDA 121, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214834903 у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», тому позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу - AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

З метою визначення розміру завданої шкоди, внаслідок ДТП, водій пошкодженого транспортного засобу звернувся до судового експерта - автотоварознавця Крутінь В.І. для визначення вартості матеріального збитку, заподіяного колісному транспортному засобу марки AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно висновку №9804 від 06.05.2024 року, вартість матеріального збитку становить 690873,49 грн., за складання висновку, позивач поніс витрати у розмірі 7000 грн.

15.07.2024 року, в межах страхового ліміту, позивачеві було сплачено суму страхового відшкодування, за мінусом франшизи, у розмірі 157400 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача різницю між розміром спричиненої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 157400 грн., а також витрати на залучення експерта у розмірі 7000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 11 листопада 2024 року відкрите спрощене позовне провадження по справі (а.с. 47).

Позиція сторін в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, в подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не подано, клопотання про призначення авто-технічної експертизи просив не розглядати.

Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 листопада 2023 року приблизно о 07 годині 10 хвилин, Кирдань ( ОСОБА_2 ), керуючи автомобілем MAZDA 121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну на перехресті нерівнозначних доріг, не впевнившись, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, діючи необережно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року у справі № 183/1383/23, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, в зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - закрите (а.с. 11).

Сторонами не спростовано, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки MAZDA 121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована страховиком - Товариством з додатковою відповідальністю «Страховою компанією «Альфа-Гарант»», згідно полісу №214834903, який на момент ДТП був чинним (а.с. 12).

ОСОБА_1 являється власником автомобіля марки AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10).

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого ОСОБА_1 , врегульовані наступними нормами права.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 760/15471/15-ц сформував правову позицію, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом N 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18).

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», фізично знищеним транспортний засіб вважається, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначив суд вище відповідачем був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс №214834903) з ТДВ «СК «Альфа-Гарант», у відповідності до якого сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн., а франшиза 2600 грн.

У відповідності до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Позивач у позові наполягає на тому, що ТДВ «СК «Альфа-Гаран» сплатило на його користь страхове відшкодування у розмірі 157350 грн. (а.с. 13), розмір якого був розрахований виходячи висновку № 9804 Судового-експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку УКТЗ ОСОБА_6 , у відповідності до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки AUDI Q, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 690873,49 грн (а.с. 14-36).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 року по справі № 359/2309/17, від 15.10.2020 року по справі № 755/7666/19 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Виходячи з положень ст.1194 ЦК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 533473,49грн. (690873,49 грн.-157400 грн.).

За таких обставин, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Судом встановлено, що правову допомогу у справі позивачу надавав адвокат Константинов Роман Дмитрович на підставі договору про надання правової допомоги № 30/08/24 від 30 серпня 2024 року, який долучено до матеріалів цивільної справи (а.с. 38-39).

Відповідно до акту надання правничої допомоги від 12.09.2024 року сторони за договором погодили надання правових, юридичних послуг по супроводу справи в суді, загальна вартість яких становить 20000 гривень (а.с. 40).

Також із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат, понесених на правничу допомогу, суду було надано квитанцію від 30 серпня 2024 року на суму 20000 гривень; призначення платежу плата за надані юридичні послуги згідно рахунку (а.с. 41).

Суд враховує, що від відповідача в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача та приходить до переконання, що означена сума є обґрунтовано та співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та значенням справи для сторони.

Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за доцільне відшкодувати позивачу витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 5334,73 грн. (а.с. 1), та витрати на залучення експерта у розмірі 7000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між заподіяним йому збитком та страховим відшкодуванням у розмірі 533473 гривні 49 копійок, судовий збір у розмірі 5334 гривні 73 копійки, витрати на залучення експерта у розмірі 7000 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, а всього 565808 гривень, 22 копійки (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч вісімсот вісім гривень, 22 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: житловий маси АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлене 14 квітня 2025 року.

Суддя О.В. Сорока.