15.04.2025 Провадження по справі № 2/940/3/25
Справа № 369/4765/21
15 квітня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді : Косович Т.П.
при секретарі : Козуб І.С.
з участю адвокатів: Хоменка І.М., Піпка А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,
12.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком В.Г. 12.05.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 10.
Проте, звернувшись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку, позивачка дізналася, що ОСОБА_3 12.05.2020 року склала інший заповіт, посвідчений секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком В.Г., яким вказану земельну ділянку заповіла своєму сину ОСОБА_2 .
Посилаючись на те, що заповіт від 12.05.2020 року є підробленим, ОСОБА_3 його не складала, підпис в заповіті виконаний не нею, а іншою особою, а також на те, що ОСОБА_3 з 26.12.2009 року до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ніякого відношення до с. Жміївка Іванківського району Київської області не мала, заповіт не був зареєстрований в Спадковому реєстрі в день його складення та реєстрації, позивачка просить суд визнати даний заповіт недійсним.
В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 адвокати Хоменко І.М. та Піпко А.М. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Крім того, ОСОБА_4 суду пояснив, що заповідачка ОСОБА_3 можливо і була в сільській раді під час складання заповіту від 12.05.2020 року, проте в заповіті не зазначено її прізвище, тільки підпис, а тому їй, вочевидь, не було роз`яснено, що саме вона підписує, на складення даного заповіту не було її волевиявлення.
ОСОБА_5 суду пояснив, що відповідачем не було надано суду доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 особисто з`являлась для складення заповіту від 12.05.2020 року, хоча, згідно позиції Верховного суду, за відсутності результатів судово-почеркознавчої експертизи неможливо встановити факт виконання підпису в заповіті ОСОБА_3 чи іншою особою.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Неживок І.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнали.
ОСОБА_6 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за відсутністю доказів недійсності укладеного правочину, сумніви в тому, що волевиявлення ОСОБА_3 під час складання заповіту не було вільним, відсутні, остання проживала разом з рідним сином ОСОБА_2 та склала заповіт на його ім`я, а той факт, що заповіт не був зареєстрований в спадковому реєстрі в день його складення та реєстрації, не є підставою для визнання його недійсним.
ОСОБА_2 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснив, що не знає ні голову Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області, ні секретаря Симоненка В.Г. Коли мати складала заповіт він перебував на вулиці, чи брала вона з собою документи на землю він не бачив. Про те, що оскаржуваний заповіт не зареєстрований в спадковому реєстрі в день його складення та реєстрації нотаріус йому не говорив.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки та відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується поясненнями сторін та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.07.2020 року (а.с. 6).
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В. 27.04.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-1325, яким вказану земельну ділянку заповіла ОСОБА_1 (а.с. 9).
12.05.2020 року ОСОБА_3 склала новий заповіт, посвідчений секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 10, яким вказану земельну ділянку заповіла сину ОСОБА_2 (а.с. 14).
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.
Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
При цьому суд констатує, що оскільки обов`язок доказування обставин покладається на кожну із сторін спору, заявляючи позов про визнання заповіту недійсним, саме позивачка мала б довести належними, допустимими та достатніми доказами те, що заповіт ОСОБА_3 від 12.05.2020 року було складено без вільного волевиявлення заповідача або особою, яка не мала на це права, або складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Проте, перевіряючи та оцінюючи доводи позивачки та її представників, суд вважає, що сторона позивача не довела належними доказами того, що заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком В.Г. 12.05.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 10, є недійсним.
Так, останній складено особою, яка мала на це право як вбачається із тексту самого заповіту, особу ОСОБА_3 встановлено, дієздатність перевірено.
Форма заповіту відповідає вимогам, встановленим ст. 1247 ЦК України заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем та відповідно до ст. 1251 ЦК України посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування.
З приводу того, що даний заповіт не був зареєстрований в Спадковому реєстрі в день його складення та реєстрації відповідно до Порядку державної реєстрації заповітів, спадкових договорів і заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою КМУ від 11.05.2011 № 491, суд зазначає, що несвоєчасна реєстрація посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для визнання заповіту недійсним. Несвоєчасне подання посадовою особою органу місцевого самоврядування реєстратору заяви про реєстрацію заповіту заповідача у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним секретарем сільської ради, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконання секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є умовою оспорюваності заповіту. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судуу постанові від 17.11.2021 року у справі № 755/876/178.
Щодо твердження сторони позивача про те, що заповіт від 12.05.2020 року є підробленим, ОСОБА_3 його не складала, підпис в заповіті виконаний не нею, а іншою особою, то з огляду на предмет і підстави заявленого ОСОБА_1 позову, твердження позивача про те, що підпис у оскаржуваному заповіті ОСОБА_3 від 12.05.2020 року виконано не нею, а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в оспорюваному заповіті при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.
Обов`язок доказування невідповідності підпису ОСОБА_3 на оспорюваному заповіті процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа.
Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
За клопотанням представника позивача для визначення достовірності підпису ОСОБА_3 в оскаржуваному заповіті ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.09.2022 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком Віктором Григоровичем 12.05.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 10, проведення якої доручено за клопотання сторони позивача експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
07.11.2022 року судові експерти КНДІСЕ Чепак В. та ОСОБА_7 звернулися до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а також про оплату експертизи, проте, стороною позивача всіх необхідних матеріалів (документів) для проведення експертизи надано не було, хоча судом вживались всі можливі заходи для проведення експертизи (за клопотання представника позивача ухвалами було витребувано достовірні вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_3 , які містяться в оригіналах різнохарактерних документів за різний період часу, в тому числі наближених до дати складання заповіту 12.05.2020 року), та експертизу не оплачено, в зв`язку з чим ухвала Тетіївського районного суду Київської області повернулася до суду без виконання.
За клопотанням представника позивача для визначення достовірності підпису ОСОБА_3 в оскаржуваному заповіті ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.07.2023 року у справі повторно було призначено судово-почеркознавчу експертизу заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Жміївської сільської ради Іванківського району Київської області Симоненком Віктором Григоровичем 12.05.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 10, проведення якої доручено за клопотання сторони позивача експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
29.08.2023 року судовий експерт КНДІСЕ Чередниченко О. звернулася до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а також було надіслано рахунок на оплату експертизи, проте, стороною позивача всіх необхідних матеріалів (документів) для проведення експертизи надано не було та експертизу не оплачено, в зв`язку з чим ухвала Тетіївського районного суду Київської області повернулася до суду без виконання.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачка не довела суду належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги про визнання заповіту ОСОБА_3 від 12.05.2020 року недійсним, а тому в їх задоволенні відмовляє.
Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплату судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачкою.
Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.
Дата складення повного рішення: 22.04.2025 року.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: Т.П.Косович