ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/3822/23

провадження № 22-ц/4809/496/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року у складі головуючого судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, пояснень і рішення суду першої інстанції.

У травні 2023 року Обласне комунальне підприємство «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 59 669,59 грн, з яких: основний борг - 47 635,27 грн за період з 01.10.2015 по 30.04.2023 (включно); 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 2 503,85 грн за період з 11.10.2015 по 10.02.2022; індекс інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України 9 530,47 грн за період з жовтня 2015 року по січень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 01 квітня 2012 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 між позивачем та ОСОБА_1 виникли фактичні договірні відносини щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Позивач вказує, що споживачу, у період з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2023 року були надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зобов`язання щодо надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення виконує в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо своєчасності плати за отримані послуги належним чином не виконує, чим порушує вимоги статті 526 Цивільного кодексу України.

Станом на 01 травня 2023 року заборгованість відповідачки перед ОКВП «Дніпр Кіровоград» за вказаний період становить 47 635,27 грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаної норми закону, відповідачу було нараховано індекс інфляції в сумі 9 530,47 грн та 3% річних в сумі 2 503,85 грн за період з 01.10.2015 по 30.04.2023.

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зазначає, що загальна сума заборгованості відповідачки, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, становить 59 669, 59 грн, яку і проситить стягнути з боржниці на свою користь.

Представник відповідачки адвокат Грицина В. І. подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що до позовної заяви позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири АДРЕСА_2 є - ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 05.09.2005. Однак позивач звернувся з вказаним позовом не до власника квартири ОСОБА_2 , а до його колишньої дружини - ОСОБА_1 , яка з 2015 році в зазначеній квартирі не проживає.

З серпня 2015 року відповідачка проживала в квартирі АДРЕСА_3 , а в подальшому з червня 2016 року разом з дітьми виїхала з міста Кропивницького. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки з 2015 року в зазначеній квартирі не проживає, тому вважає себе неналежним відповідачем у цій справі.

Крім того, представник відповідачки просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цих підстав (а.с.31-46).

Представник позивача подав письмові пояснення та зазначив, що відповідачка зареєстрована за адресою, по якій рахується борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а тому і повинна нести відповідальність за несвоєчасну оплату таких послуг. Також зауважив, що споживачем у лютому 2020 року та у вересні 2021 року добровільно сплачено 8050,00 грн, та 4000,00 грн без зазначення періоду за який проводиться сплата. Враховуючи те, що споживачем не конкретизовано періоди за які були внесені кошти, їх зараховано в погашення боргу який виник до вересня 2018 року, а відтак непогашеною заборгованістю станом на дату подання позову є заборгованість, яка виникла з жовтня 2018 року, і враховуючи те, що позовна давність зупинялась через карантин у 2020 році, щодо таких вимог строк позовної давності не пропущений (а.с.76-78).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 59 669,59 грн, з яких: основний борг - 47635,27 грн за період з 01.10.2015 по 30.04.2023 (включно); 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України - 2503,85 грн за період з 11.10.2015 по 10.02.2022; індекс інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 9530,47 грн за період з жовтня 2015 року по січень 2022 року.

Здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд встановив, що відповідачка зареєстрована за адресою, за якою надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а отже є споживачем послуг як це визначено статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», належних, допустимих та достатніх доказів того, що остання не проживає за адресою, за якою нараховано борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суду не надано. Відтак суд виснував, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2015 по 30.04.2023 (включно) в сумі 47635,27 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, разом з вимогами про стягнення на користь позивача 3% річних в сумі 2503,85 грн за період з 11.10.2015 по 10.02.2022; індексу інфляції в сумі 9530,47 грн за період з жовтня 2015 року по січень 2022 року.

Суд не встановив підстав для висновку про сплив позовної давності, про який було заявлено строною відповідачки, погодився з доводами позивача, що ОСОБА_1 здійснювала часткову сплату за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, і остання оплата здійснена в квітні 2023 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення відповідачки щодо внесення саме нею оплати на погашення заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення, зазначив, що вона мала усвідомлювати свої обов`язки користувача у зв`язку з реєстрацією у житлі споживача (власника квартири) щодо оплати житлово-комунальних послуг відповідно до норм частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грицина Валентина Іванівна, подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з позовом у цій справі до неналежного відповідача. Так, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Відповідачка розірвала шлюб із ОСОБА_2 у 2015 році і з того часу у квартирі не проживає, послугами водопостачання не користується.

До суду першої інстанції відповідачка подала докази того, що з серпня 2015 року вона разом з дітьми проживала за іншою адресою, а з червня 2016 року взагалі не проживала у м. Кропивницькому, однак суд не звернув на це увагу.

У спірній квартирі ще за попереднього власника (до 2005 року) встановлено лічильник і послуги з водопостачання оплачувались відповідно до показань засобу обліку води. Після придбання квартири ОСОБА_2 переоформив особовий рахунок на своє ім`я і здійснював оплату за показниками лічильника. Зазначене підтверджується і розрахунком заборгованості по оплаті за водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2017 року, який надано ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до позову, в графі «примітка» значиться - «нарахування за показниками лічильника».

Крім того, у матеріалах справи містятьсякопії актів позивача про демонтаж засобів вимірювальної техніки, в яких споживачем зазначений ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що наданий відповідачкою договір оренди квартири від 07 серпня 2015 року не може бути належним доказом щодо не проживання ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 . Згідно з витягом з реєстру мешканців міста Кропивницького, долученого до позовної заяви, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 і несе солідарну відповідальність нарівні з власником майна за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідачка не реалізувала у передбаченому чинним законодавством порядку своє право на неоплату вартості комунальних послуг, а відтак за відсутності у нього приладів обліку позивачем було правомірно нараховано кількість спожитих послуг за діючими нормами споживання (а.с.111-113).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України (а.с.130-131).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу №6216 від 05 вересня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О. П. (а.с.6 зворот).

Відповідно до витягу з реєстру мешканців міста Кропивницького за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи:

ОСОБА_1 , дата реєстрації 07.10.2005;

ОСОБА_3 , дата реєстрації 20.12.2007;

ОСОБА_4 , дата реєстрації 05.02.2012 (а.с.6).

Шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вступила у фактичні договірні відносини з Обласним комунальним виробничим підприємством «Дніпро-Кіровоград». Їй було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 47 635,27 грн за період з 01.10.2015 по 30.04.2023 (включно) (а.с. 3-4).

07 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_3 . Зі змісту вказаного договору встановлено, що орендар ОСОБА_1 прийняла у тимчасове користування 2 кімнатну квартиру. Пунктом 2.2. договору визначено, що в квартирі буде проживати орендар і члени її сім`ї: син ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 .

Пунктом 4 визначено, що строк оренди з 07 серпня 2015 року до 07 серпня 2018 року (а.с.34-36).

З відповіді позивача, наданої на запит адвоката В. Грицини 16 жовтня 2023 року щодо надання інформації про наявність приладів обліку та надання актів демонтажу/монтажу при проведенні повірки розподільних приладів обліку води за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за цією адресою до 26 квітня 2017 року на абонентському обліку перебували два розподільчих засоби обліку СК-1,5 заводський №3146975 та №3146680, розрахунок за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення проводився за показниками приладів обліку.

26.04.2017 для проведення чергової повірки демонтовано лічильник СК-1,5

заводський №3146680; лічильник СК-1,5 заводський №3146975 не демонтовано у

зв`язку з відсутністю доступу до лічильника, про що складений акт (що додається) за

особистим підписом споживача.

13.05.2017 монтажник прийшов на адресу для монтажу приладу обліку, який був

демонтований 26.04.2017 (СК-1,5 заводський №3146680) у зв`язку з відсутністю доступу

до місця встановлення, лічильник з свідоцтвом про проведення повірки залишив на

адресі споживача, про що складений акт (що додається) за особистим підписом

споживача.

12.06.2017 монтажник вдруге прийшов на адресу для монтажу приладу обліку

(СК-1,5 заводський №3146975), лічильник з свідоцтвом про проведення повірки було

залишено споживачу для самостійного встановлення (відсутність доступу до місця

встановлення), про що також зазначено в акті (що додається) за особистим підписом

споживача. В усній формі абоненту було роз`яснено, що після встановлення

приладів обліку необхідно звернутись в абонентний відділ Кропивницького

водопровідно-каналізаційного господарства ( АДРЕСА_4 ) для їх

опломбування.

14.06.2017 з абонентом було узгоджено дату (30.06.2017) опломбування розподільчих вузлів обліку.

30.06.2017 монтажник прийшов на адресу: АДРЕСА_1 для виконання робіт, пов`язаних з опломбуванням вузлів обліку, двері

ніхто не відчинив (відсутній споживач). Для узгодження нової дати опломбування вузлів

обліку абонент повторно не звертався.

Вказані засоби обліку знято з абонентського обліку з 01 липня 2017 року. Нарахування плати за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з 01 липня 2017 року проводилось згідно з рішенням Кіровоградської обласної ради від 20.05.2016 №82 Про затвердження нормативів питного водопостачання населення в населених пунктах, що обслуговуються ОКВП Дніпро-Кіровоград для житлових будинків з видом благоустрою водопровід з каналізацією, водонагрівачами та газовими (електро-) водопідігрівачами, норма питного водопостачання складає 7,7 м3 в місяць на одну особу (а.с.49).

До вказаної відповіді на запит адвоката позивачем долучені копії актів про демонтаж засобів вимірювальної техніки, в яких споживачем зазначений ОСОБА_2 (а.с.50-51).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2015 році (далі Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Відповідні положення містяться і в нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (ст. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", починаючи з 01.04.2012 надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Звертаючись до суд з цим позовом, ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зазначало, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати за отримані нею послуги з водопостачання та водовідведення. Як на підставу позовних вимог вказувало про те, що шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та позивачем виникли фактичні договірні відносини, на підставі чого позивач надавав відповідачці послуги з водопостачання та водовідведення.

Суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідачка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем, оскільки зареєстрована за спірною адресою, що кореспондуєтьсяз нормами статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому суд послався на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, що відповідачка фактично не проживає за адресою, за якою нараховано борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду в повному обсязі з огляду на таке.

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача наголошувала на те, що ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_2 , з 2015 року не проживає за цією адресою, про що долучила відповідні докази, власником квартири і споживачем послуг, на ім`я якого відкритий особовий рахунок у постачальника послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, є її колишній чоловік ОСОБА_2 , який не залучений до участі у справі як відповідач.

Відповідно до частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У позовній заяві ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , проте ухиляється від сплати наявної в неї заборгованості.

В якості доказів, того, що відповідачка є споживачем послуг за вищевказаною адресою позивачем долучено довідку про нарахування плати та розмір платежі за особовим рахунком НОМЕР_1 де платником послуг вказано ОСОБА_1 (а.с. 3) та витяг з реєстру мешканців АДРЕСА_1 , де зареєстровані особи: ОСОБА_1 , дата реєстрації 07.10.2005; ОСОБА_3 , дата реєстрації 20.12.2007; ОСОБА_4 , дата реєстрації 05.02.2012 (а.с.6).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.6 зворот).

Крім того, згідно копії актів про демонтаж засобів вимірювальної техніки встановлено, що споживачем є ОСОБА_2 (а.с.50-51).

Під час підготовки до розгляду справи апеляційним судом з`ясовано, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.132).

З урахуванням зазначеного, за наявності у матеріалах справи доказів, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону "Про житлово-комунальні послуги" є індивідуальним споживачем як фізична особа, яка є власником нерухомого майна, суд першої інстанції не вирішив питання щодо залучення його до участі у якості співвідповідача, чим порушив норми процесуального та матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що незалучення до участі у справі особи як співвідповідача ОСОБА_2 , як власника квартири та особи, яка згідно вимог законодавства зобов`язана здійснювати оплату комунальних послуг, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не враховує інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, оскільки неналежний суб`єктний склад є самостійною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з незалученням до участі у справі співвідповідача, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грицина Валентина Іванівна, задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 14.04.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник