Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4381/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/4381/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Помогаєва А.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №285/639/18 від 27.03.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 травня 2006 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 06.12.2010 року було розірвано.

Вказує, що під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з відповідачем.

Вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2018 року, підлягає зменшенню, з огляду на те, що у нього змінився сімейний стан. Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася дочка - ОСОБА_4 . З матір`ю дитини шлюб розірвано 11.10.2021 році. На утримання дочки надає кошти щомісячно, у частці, що дорівнює тій, яку сплачує на утримання сина від першого шлюбу.

Зазначає, що з грудня 2023 року він добровільно сплачує на картковий рахунок ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі частини всіх його доходів (заробітку) щомісяця. Таку ж частку він сплачує на утримання сина від першого шлюбу.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

18 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника подала заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувані рішення скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо ненадання ним доказів, зокрема щодо зміни сімейного стану, суперечить не тільки об`єктивній реальності, матеріалам справи, а і висновку самого суду.

Вказує, що факт наявності доказів зміни його сімейного стану міститься не тільки в рішенні, а й в тексті позовної заяви і в доданих до неї матеріалів, зокрема, копія свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 , що підтверджує наявність у нього не однієї дитини, а двох дітей. Народження кожної дитини об`єктивно є, у тому числі, і актом зміни сімейного стану.

Отже, наведене свідчить про те, що обставина, що має значення для справи, яку суд першої інстанції визнав встановленою, зокрема щодо ненадання ним доказів зміни сімейного стану позивача, є недоведеною, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю.

Крім того вказує, що звертаючись до суду, він просив суд зменшити призначений раніше розмір аліментів не у зв`язку з тим, що має на утриманні ще одну дитину, як про це невірно зазначено у рішенні, оскільки такої підстави для зменшення розміру аліментів в чинному релевантному законодавстві не існує.

Звертає увагу, що він звертався до суду з позовною заявою щодо зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, в порядку, що передбачений зокрема ст.192 СК України, про що прямо зазначено в позовній заяві, і відповідно до якої окремими самостійними підставами зменшення розміру аліментів є: 1) зміна матеріального стану та, 2) зміна сімейного стану. Таким чином зміна сімейного стану, є самостійною, законною і достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, незалежно від наслідків, які можуть відбутися в результаті цього зменшення.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що виражається у неправильному тлумаченні закону - статті 192 СК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю.

Відповідач скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що на її думку, факт наявності у позивача ще однієї дитини не можна вважати достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на дитину від першого шлюбу, оскільки таким чином права та законні інтереси сина ОСОБА_6 будуть обмежуватись через наявність у його батька іншої сім`ї і дитини.

Вважає, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення потреб дитини ОСОБА_6 , та суперечитиме його інтересам.

Вказує, що нею у відзиві на позовну заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції було надано достатню кількість доказів щодо стану здоров`я дитини, зокрема те, що син ОСОБА_6 має дерматологічні проблеми, у зв`язку з чим потребує постійного лікування та належного догляду. Стан здоров`я ОСОБА_6 не змінився, за період від ухвалення рішення суду до подання апеляційної скарги відповідач також понесла витрати на лікування сина.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги щодо зменшення розміру аліментів через зміну матеріального та сімейного становища позивача у зв`язку з народженням дитини в іншому шлюбі відсутні.

Також просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11 т.1).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі №285/639/18 від 27.03.2018 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Змінено розмір аліментів стягуваних за рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області № 2-559/2010 від 03.11.2010 року, встановлено аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини (а.с.13-15 т.1).

Як вбачається з повторного свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 12 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів виникнення підстав, визначених ст. 192 СК України, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із учасників спірних правовідносин, оскільки зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення потреб дитини ОСОБА_3 , та суперечитиме його інтересам.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.

По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).

По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.

По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що в нього змінився сімейний стан, оскільки у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Перебування на утриманні ще однієї дитини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, що підлягають стягненню.

Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням та утриманням ще однієї дитини, тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому колегія суддів враховує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач офіційно працевлаштований, проходить службу в Збройних Силах України, отримує заробітну плату (а.с.122-126 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні знаходиться дитина від іншого шлюбу не свідчить про погіршення його матеріального становища.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стягується за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду 285/639/18 від 27.03.2018, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від шлюбу без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина ОСОБА_3 та суперечитиме його інтересам.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення районний суд виходив з того, що з урахуванням фактично наданих послуг адвокатом, судом визнано необхідним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За умовами частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів фактично відмовлено, тому з позивача підлягають стягненню на користь відповідача на правничу допомогу судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Водночас, вирішуючи питання про відшкодування ОСОБА_2 понесених у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, клопотання, запиту, надання консультацій, тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи наявні: копія договору про надання правової допомоги від 11.09.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , копія акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 11.09.2024, згідно якого загальна вартість послуг наданих адвокатом складає 6 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Предметом спору в даній справі є зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.12.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Представником відповідача складено відзив на позовну заяву.

Врахувавши фактично надані послуги адвоката, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, обґрунтовано визнав необхідним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для їх скасування з мотивів, викладених у апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення та додаткове рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила стягнути з позивача на свою користь 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених судових витрат відповідачем долучено: ордер на надання правничої допомоги; копію свідоцтва адвоката; акт приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 30.01.2025 року; копії договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Обсяг виконаних робіт і наданих відповідачу послуг адвокатом Осадчук Т.С. наведено у акті приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 30.01.2025 року (а.с.12 т.2).

Так, згідно вищенаведеного акту, загальна сума витрат клієнта складає 6 000,00 грн, яка включає в себе: консультацію (усна, детальне вивчення апеляційної скарги у справі №285/4381/24) (2 год.) - 2 000,00 грн.; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №285/4381/24 (4 год.) - 4 000,00 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Оцінюючи обсяг робіт, що зазначений в акті наданих послуг, колегія суддів вважає, що в даному випадку витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. не в повній мірі відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як свідчить судова практика, при зменшенні витрат на правову допомогу слід також ураховувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (див. постанову Верховного Суду №910/20852/20).

Визначаючи сукупний розмір зазначених витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, застосовуючи наведений правовий висновок щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що такі витрати як консультація (усне, детальне вивчення апеляційної скарги), не можуть бути враховані при розподілі витрат, понесених стороною, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги зі складання відзиву.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача з 6 000,00 грн. до 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про збільшення та зменшення розміру аліментів (п. 3 ч. 6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2024 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий Судді