П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2025 року місто Київ

справа №372/5150/23

провадження№22-ц/824/1893/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - Київська обласна прокуратура в інтересах держави

в особі Київської обласної державної адміністрації

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Зінченка О.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Київська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернулась до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що у 2019 році заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП "Київське лісове господарство" до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними розпорядження, державного акту на право власності та витребування земельної ділянки.

Як на підставу своїх позовних вимог в тій справі позивач посилався на те, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 06.04.2012 № 454 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4199 га у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Обухівської міської ради.

Після цього, управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 28.12.2012 видано державний акт на право власності серії ЯЙ № 901188 на земельну ділянку площею 1,4199 га з кадастровим номером :01:095:0109 в адміністративних межах Обухівської міської ради.

В подальшому, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 15.01.2014 № 344 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2015 № 3613, відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .

Розпорядження Обухівської РДА від 06.04.2012 № 454 прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства відбулось із порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Спірні земельні ділянки відносилися до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалися для ведення лісового господарства в порядку, визначено ЛК України.

За інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 01.06.2018 № 02-02/427 земельна ділянка з кадастровим номером :01:095:0109, площею 1,4199 га розташована на землях лісогосподарського призначення кварталу 58 Обухівського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1993, 2003 років та кварталу 58, 59 Обухівського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів 2014 року. Погодження на вилучення вказаної лісової ділянки підприємство не надавало.

Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад.

Окрім того, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 19.02.2018 № 95, земельна ділянка, надана у власність громадянину розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 06.04.2012 № 454 відповідно до матеріалів лісовпорядкування 1993, 2003 років, відноситься до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і накладається на виділи 1,3 кварталу 58 та за матеріалами лісовпорядкування 2014 року виділи 4, 6, кварталу 58 та виділи 34, 35 кварталу 59 вказаного лісництва.

Разом з тим, розпорядженням Обухівської РДА від 06.04.2012 № 454 передано у власність земельну ділянку загальною площею 1,4199 га лісогосподарського призначення для інших цілей, ніж визначені законом, за відсутності згоди землекористувача, без вилучення її з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» всупереч вимогам ч. 1 ст. 57, ч. 5 ст. 116, ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України.

Таким чином, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 06.04.2012 № 454 прийняте всупереч вимогам ст. ст. 20, 56, 84, 122, 142, 149 Земельного кодексу України.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.02.2021 у справі №372/2189/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2021, відмовлено в задоволені позову прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження та витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:095:0109.

Ухвалюючи рішення про відмову прокурору у задоволені позову, суд виходив із того, що Обухівська районна державна адміністрація при наданні у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 1,4199 га в адміністративних межах Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, а отже її розпорядження від 06.04.2012 за № 454, яким вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Обухівське лісництво, квартал 58, 1993,2003 роки, та 2014 рік квартал 58,59) земельну ділянку є незаконним.

Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги загалом ґрунтуються на законі, обставини, покладені в основу позову знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, дослідженими судом доказами підтверджується незаконність вибуття спірної земельної ділянки із власності держави та незаконність набуття права власності на неї відповідачем, тому позовні вимоги по її суті доведені належними і допустимими доказами.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, судом зазначено про те, що позивачем при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності.

Положеннями ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на висновки суду, викладені у рішенні від 18.02.2021 та постанові від 21.07.2021 по справі № 372/2189/19 встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даній справі про те, що Обухівська районна державна адміністрація при наданні у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 1,4199 га в адміністративних межах Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, а отже її розпорядження від 06.04.2012 за № 454, яким вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Обухівське лісництво, квартал 58, 1993, 2003 роки, та 2014 рік квартал 58, 59) є незаконним.

Крім того, з урахуванням зазначених вище судових рішень не підлягають доказуванню встановлені судом обставини про те, що ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 15.01.2014 № 344 відчужив земельну ділянку площею 1,4199 га з кадастровим номером :01:095:0109 на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2015 № 3613, відчужив вищевказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 ..

Згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 залишається власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:095:0109 площею 1,4199 га, про що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Є.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27339663 від 22.12.2015.

Таким чином, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 06.04.2012 № 454 прийняте всупереч вимогам ст. ст. 20, 56, 84, 122, 142, 149 Земельного кодексу України, на підставі ст. ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 21, 391 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» підлягає визнанню судом недійсним.

Оскільки зазначене розпорядження суперечить вимогам закону, тому отримана у приватну власність земельна ділянка підлягає поверненню належному власнику.

Зайняття земельної ділянки лісового фонду з порушенням ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

У такому разі позовну вимогу про витребування земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду.

На даний час спірна земельна ділянка зареєстрована в Реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем - ОСОБА_1 , як наслідок Київська обласна державна адміністрація позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою лісового фонду.

За вказаних обставин, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права приватної власності має бути скасовано в судовому порядку відповідно до ст.ст. 16, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, з огляду на викладене, вірним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є усунення перешкод у здійсненні законними власниками права користування та розпоряджання земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом її повернення на користь держави на підставі ст. ст. 16, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України.

Розташування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту підтверджується інформацію Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області за № 10-10-0.223-6049/2-23 від 06.07.2023. Уповноваженим державним органом щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення за межами населених пунктів, на даний час, являється Київська обласна державна адміністрація.

Вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі власника - Київської обласної державної адміністрації використовувати спірну земельну ділянку.

Позивач просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 1,4199 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 06.04.2012 № 454 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Обухівської міської ради». Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 1,4199 га, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27339663 від 22.12.2015 стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:095:0109 площею 1,4199 га. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку лісового фонду з кадастровим номером :01:095:0109 площею 1,4199 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 ..

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 4 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Київська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 червня 2024 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Очевидним є факт належності спірної земельної ділянки на праві титульного володіння державі в особі Київської обласної державної адміністрації, та відповідно неможливість виникнення такого права у відповідача.

Критерієм розмежування між негаторним і віндекаційним позовами є доведення неможливості виникнення у громадянина або юридичної особи права власності на земельну ділянку лісопаркового призначення. Оскільки обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення у громадян права власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства та воля на відчуження якої державою в особі уповноважених органів не виявлялась. У спірних правовідносинах рішення про вилучення, зміну цільового призначення спірної ділянки уповноваженим органом не приймались. Зайняття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням ЗК України, треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння , порушенням права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Належним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України, сит. 152 ЗК України, з метою усунення перешкод державі в особі КОДА у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення.

Крім того, зауважив, що на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності,оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що право власності на землі водного фонду захищаються негаторним позовом, а на землі лісогосподарського призначення віндикаційним позовом, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.011.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Позивач зазначив, що його позовні вимоги слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. У 2019 році позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом, в подальшому змінивши предмет позову та спосіб захисту права з віндикаційного на негаторний позов. Відповідно до рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі № 372/2189/19 позивачу було відмовлено у позові у зв`язку з пропуском позовної давності. Позивачем у цій справі обраний неналежний спосіб захисту.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на титульне володіння є безпідставним, оскільки титульний володілець за цивільним законодавством може бути лише у віндикаційному позові (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Апелянт посилається на постанову ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14, проте висновки викладені в цій постанові стосуються земель водного фонду і не може бути застосовані до правовідносин у цьому спорі.

До земельних ділянок лісового фонду ефективним способом захисту порушеного права власності Велика Палата Верховного Суду визначила віндикаційний позов, оскільки за вимогами законодавства землі лісового фонду за певних обставин можуть перебувати у приватній власності,відтак,саме вимоги про витребування земельної ділянки (а не усунення власнику перешкод у здійсненні права власності,як помилково визначив прокурор) на користь власника, сприятимуть дійсному захисту права власності особи щодо земель лісового фонду.

В судовому засіданні прокурор Федоренко О.П. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тимошенко Г.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засіданні не з`явився представник Обухівської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету учасника, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

В судове засідання також не з`явилися треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток - повідомлень на поштові адреси зазначені в апеляційній скарзі. Судові повідомлення, надіслані на поштову адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , повернулись до суду з довідками поштових відділень "адресат відсутній за вказаною адресою", а тому відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України судові повістки вважаються врученими адресатам.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області №372/2189/19 від 18 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» до Обухівської РДА Київської області, ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 6 квітня 2012 року за № 454 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4199 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Обухівської міської ради Київської області. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 28 грудня 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 901188, на земельну ділянку площею 1,4199 га з кадастровим номером :01:095:0109 в адміністративних межах Обухівської міської ради Київської області. В подальшому, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 15 січня 2014 року №344 відчужив вищевказану земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2015 року № 3613, відчужив на користь ОСОБА_1 . Відтак строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2015 році. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (а.с.23-30). Крім того, цим рішенням встановлено, що Обухівська районна державна адміністрація при наданні у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 1,4199 га в адміністративних межах Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, а отже її розпорядження від 6 квітня 2012 року за № 454, яким вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Обухівське лісництво, квартал 58, 1993, 2003 роки, та 2014 рік квартал 58, 59) є незаконним.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 лютого 2021 року залишено без змін. (а.с.31-39).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у 2019 році позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з віндикаційним позовом, у задоволенні позову було відмовлено через пропуск позивачем позовної давності. Оскільки у цій справі спір виник щодо земель лісогосподарського призначення, право власності на які підлягає захисту шляхом подання віндикаційного позову, подання прокурором негаторного позову є неналежним способом захисту порушеного права. Крім того, суд першої інстанції також відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої просила відповідачка ОСОБА_1 .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158 гс18).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч.2 ст. 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц виснувала щодо ефективного способу захисту права власності на землі лісогосподарського призначення, які вибули з володіння власника, яким є витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку ст.387 ЦК України (п.56 постанови).

В той час як належним способом захисту прав власника на землі водного фонду є негаторний позов.

Крім того, в цій постанові Велика Палата Верховного Суду частково відступила від своїх висновків, які були викладені у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Судом установлено, що право власності на земельну ділянку :01:095:0109 зареєстровано 22 грудня 2015 року за ОСОБА_1 , яка станом на даний час є власником земельної ділянки і володіє нею, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка кадастровий номер :01:095:0109 площею 1.4199 га землі сільськогосподарського призначення Київська область, Обухівський район, Обухівська міська рада належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 349863719 від 10 жовтня 2023 року, а також інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

За встановлених обставин, та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, висновок суду першої інстанції про те, що прокурором обраний неналежний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення є правильним.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про застосування до позовних вимог позовної давності.

Згідно зі ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання індикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги те, що позивачем заявлений негаторний позов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування наслідків спливу позовної давності, а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, шляхом виключення з рішення суду посилання на пропуск позовної давності.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим , доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують і не впливають на їх правильність.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 4 червня 2024 року змінити, виключивши з рішення суду першої інстанції посилання на пропуск позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 18 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.С. Стрижеус