СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2/759/4274/25

ун. № 759/7908/25

17 квітня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Ключник А.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Позов обґрунтовано тим, що 27.01.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг №2701-1 на встановлення меблів, на виконання якого позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти.

Станом на 28.04.2016 р. виконавець роботи обумовлені договором не виконав та до виконання договору взагалі не приступив, що змусило позивачів звернутися до суду.

Рішенням Святошинського районного суду від 13.07.2016 року у справі № 759/6367/16-ц - позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ід.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ід.н. НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 100000 (сто тисяч) грн., 81431грн. 91коп. - пеня за прострочення виконання зобов`язання, 22858грн. 08 коп. неустойку за затримку повернення грошей, а всього 204289 грн. 99 коп. (двісті чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять тисяч грн..99 коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 , ід.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ід.н. НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 83309 грн., 90362 грн. 84 коп. пеня за прострочення виконання зобов`язання, 19002 грн. 24 коп. неустойку за затримку повернення грошей, а всього 192674 грн. 08 коп. ( сто дев`яносто дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн.08коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 , ід.н. НОМЕР_1 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 3969 грн. 65коп.(три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять грн.65коп.).

Оскільки ОСОБА_3 у добровільному порядку не виконав дане рішення суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змушені були звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Державний виконавець вчинив усі дії, спрямовані на виконання зазначеного рішення суду в примусовому порядку ВП НОМЕР_4.

Проте, станом на дату подання даного позову, відповідач рішення суду від 13.07.2016 року у справі №759/6367/16-ц у повному обсязі не виконав, що надає право позивачам звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період часу з 06.09.2016 по 14.04.2025 року.

Звертаючись до Святошинського районного суду м. Києва, позивачі посилаються на положення Закону України «Про захист прав споживачів», який на їх думку звільняє їх від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви та визначає їх право звернення саме до Святошинського районного суду м. Києва.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що справу слід направити за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом заявлених позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивачів інфляційних витрат та 3% річних за період часу з 06.09.2016 по 14.04.2025 року у розмірі 559 746,44 грн.

Обґрунтовуючи підстави для звільнення від сплати судового збору та звернення саме до Святошинського районного суду м. Києва за захистом своїх прав, позивачі посилаються на Закон України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачами, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» тд).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Позивачі у позовній заяві вказують, що відповідачем порушено вимоги ст. 625 ЦК України, якою визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо), приписи якої поширюються на всі види грошового зобов`язання.

При цьому, позивачі жодним чином не обґрунтовують, які саме норми Закону України «Про захист прав споживачів» та, які саме права, як споживачів в спірних правовідносинах, було порушено відповідачем.

Отже, заявлення позивачами вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період часу з 06.09.2016 по 14.04.2025 року у розмірі 559 746,44 грн. є відшкодуванням витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, які відповідно до норм ч. 1 ст. 27 ЦПК України до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

17.04.2025 року відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб стосовно відповідача ОСОБА_3 .

17.04.2025 року надійшла відповідь №1301359 з якої вбачається, що останнє відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних слід передати на розгляд за підсудністю до належного суду, а саме до Солом`янського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, передати за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ключник А.С.