Справа №627/192/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бугаєнко І.В.,

з участю секретаря В`юнник В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутську Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гофельд Ганна Сергіївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визнання недійсним правочину та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя-

в с т а н о в и в :

У провадженні Краснокутського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Гофельд Ганна Сергіївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визнання недійсним правочину та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

18.05.2025 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про роз`єднання позовних вимог. Клопотання мотивоване тим, що однією з позовних вимог є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 22 січня 2025 року, визнання її об`єктом права спільної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даної квартири. Відповідач зазначає, що вимога про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 22 січня 2025 року, пред`явлена до двох відповідачів - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а інші вимоги пред`явлені тільки до ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 вважає, що залучення відповідача ОСОБА_3 до розгляду всіх позовних вимог, які по суті не порушують її прав, буде вести до штучного затягування процесу. Відтак просить суд, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений 22 січня 2025 року, визнання її об`єктом права спільної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даної квартири, виділити у самостійне провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гофельд Г.С., будучи присутньою у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеокоференції, заперечувала проти задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про роз`єднання позовних вимог, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 у визначений судом строк відзиву на позов до суду не подала, у судові засідання не з`являється, свою позицію по справі не висловила, отже всіляко затягує розгляд справи. ч Заявляючи клопотання про роз`єднання позовних вимог, ОСОБА_2 має намір затягнути та ускладнити поділ спірної квартири, яка є спільним майном подружжя, питання про її поділ може розглядатися поряд з питанням про поділ всього майна.

Позивач ОСОБА_1 , будучи присутнім у відкритому підготовчому засіданні, підтримав позицію свого представника.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкрите підготовче засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, на конвертах, які повертаються на адресу суду проставлені позначки «адресат відсутній за вказаною адресою», та шляхом розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада». Відзив не подавали. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили.

Відповідно до п. 3 ч. 8 т. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, відповідач у розумінні ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і через оголошення, розміщені на сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на наведене, беручи до уваги, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`являлися у підготовчі засідання щодо розгляду справи, про причини неявки не повідомляли, при цьому, судом було вжито вичерпних заходів для забезпечення участі відповідачів у розгляді справи та створено всі умови для реалізації ними права викласти свої аргументи та подати докази на заперечення позовних вимог, з метою додержання принципу розумності строків розгляду справи, отже суд вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог та матеріали цивільної справи в межах доводів заявленого клопотання, вважає, що у його задоволенні слід відмовити, виходячи із таких підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 188 ЦПК України залежно від обставин справи суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 п. 15 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи.

Згідно із ч. 7 ст. 188 ЦПК України про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, всі позовні вимоги розглядуваної справи є пов`язаними між собою підставою виникнення та поданими доказами, розгляд заявлених позовних вимог регулюється нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, позовні вимоги випливають з однорідних сімейних правовідносин, відтак, їх сумісний розгляд жодним чином не ускладнить вирішення справи.

Відтак, доводи відповідача ОСОБА_2 щодо необхідності роз`єднання позовних вимог, яке викликане нібито тим, що інші позовні вимоги не пред`явлені до іншого відповідача ОСОБА_3 , суд не бере до уваги, оскільки вирішенню питання про поділ спірної квартири передує вирішення питання чи є така квартира об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже суд доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 188 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні відповідача ОСОБА_2 про роз`єднання позовних вимог відмовити.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

Копію ухвали направити позивачу у справі.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ І.В. Бугаєнко