Справа № 214/161/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Рорзстальної К. В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із спільним позовом до ОСОБА_3 у якому просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, на користь ОСОБА_2 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову, але не більше ніж до досягнення повнолітньою дитиною 23-х років за умови продовження навчання. В обґрунтування вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем та мають спільну дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (другого позивача про справі). Позивач ОСОБА_2 досяг повноліття та навчається на платній основі на денному відділенні навчального закладу «Collegium Civitas», місто Варшава, Польща. Через те, що ОСОБА_2 навчається на денній формі навчання, тому не має можливості заробляти кошти на свої потреби самостійно.Узв`язку з необхідністю матеріальної допомоги від батька в тому числі, позивачі просять задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою від 21.01.2025 позов залишено без руху.

Вимоги ухвали від 21.01.2025 позивачами виконано у встановлений судом строк.

Ухвалою від 10.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, передбаченому ст. 128 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, зі змісту якого слідує, що він позов визнає частково на рівні визначення аліментів у розмірі 1/6 частини від його заробітку. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач вказує, що проходячи військову службу за призовом по мобілізації він отримав травму, потім проходив лікування, йому виконана операція резекційний артродез правого гомілковостопного суглобу, БІС, КАП. З 12.06.2024 року відповідачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з проходженням військової служби. Вказані обставини позбавляють відповідача вести повноцінний спосіб життя. Окрім того, отримана травма, супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійним психологічним дискомфортом, відповідач пересувається на милицях, як наслідок вказані обставини ставлять його у скрутне матеріальне становище.

Відповідь на відзив від позивачів не надходив.

За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується доводи сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, що підтверджено письмовими матеріалами справи, та не оспорюється учасниками процесу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином відповідача ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та продовжує навчання на денній формі в Колегіумі Сівітас (Площа Дефілянд, буд. 1, м. Варшава, Польща), зарахований на період з 01.10.2024 до 30.09.2027, що підтверджується відповідною довідкою з навчального закладу (а. с. 39).

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви долучено договір бронювання житлового приміщення у м. Варшава, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 погодилася на укладення договору оренди житла з внесенням грошової застави у розмірі 1380 пол. злотих. Сторони погодили, що плата на дату укладення договору оренди становить 1000 пол. злотих та авансова плата за експлуатаційне обслуговування 380 пол. злотих (а. с. 36 - 37).

Згідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

З довідки навчального закладу слідує, що пан ОСОБА_4 навчається на платній основі, вартість навчання на 1 курсі становить 5175 пол. злотих за семестр. Плату у розмірі 5175 пол. злотих внесено на рахунок навчального закладу 31.07.2024 (а. с. 43).

Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

При визначенні розміру аліментів суд враховує положення статті 182 СК України, а також ураховує положення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 752/20152/16-ц (провадження № 61-19405сво21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22) де зроблено висновок про те, що аналіз змісту частини другої статті 199 СК України дає підстави для висновку, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, а також звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно передбачає припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення нею навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання у навчальному закладі. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, яка, зокрема не містить застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-9584св21).

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є пенсіонером по інвалідності 2 групи, інвалідність армії, що підтверджується наданим ним відповідним пенсійним посвідченням (а. с. 70).

12.06.2024 ОСОБА_6 ю встановлена друга група інвалідності, у звязку з травмою, пов`язаною з проходженням військової служби, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК (а. с. 71 72).

За обставинами даної справи при ухваленні рішення судом враховуються положення пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 182 СК України, якими визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

З огляду на встановлені судом обставини, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 січня 2025 року (дати подачі позову) і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

При цьому суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитиною є особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Позивач ОСОБА_2 досяг повноліття, тому відносно нього не застосовуються положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо нижньої межі розміру аліментів.

Під час розгляду справи позивачами не доведено обов`язок відповідача сплачувати аліменти, розмір яких не повинен бути меншим 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивачі звільнені від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідач є особою з інвалідністю II групи.

За встановлених судом обставин сторони звільнені від сплати судового збору, тому ці витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись статями 182, 191, 199, 200 СК України, статями 10, 12,13, 81,141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно на утримання та на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), щомісячно, починаючи стягнення з 08 січня 2025 року, на період його навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-х років.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено без проголошення 16 квітня 2025 року.

Суддя Сіденко С. І.