ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м.Суми

Справа №592/1989/24

Номер провадження 22-ц/816/391/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року, в складі судді Катрич О.М.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2024 року директор ТОВ «Коллект Центр» Мостовенко О. І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивував тим, що 25.11.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту №501210050, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 30 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 25.11.2022 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти. 17.05.2021 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу №2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 25.11.2019р., що укладено між ПАТ «Альфа¬Банк» та ОСОБА_1 18.05.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 25.11.2019р., що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 501210050 від 25.11.2019 р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір, що підлягає стягненню станом 09.01.2024 р., відповідно до розрахунку заборгованості, становить 66 386,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 29021,76 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 37264,97 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 0,00 грн.; інфляційні втрати - 0,00 грн.

З урахуванням наведеного ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 386,73 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року позовну заяву задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №501210050 від 25.11.2019 р. у загальному розмірі в сумі 42 317 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1930,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в повному обсязі та стягнути з позивача витрати судового збору в розмірі 2895,26 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано доказів на підтвердження розрахунку заборгованості і самої суми кредиту, зокрема розмір заборгованості за тілом кредиту 29021,76 грн не доведений. Окрім того, позивачем не було доведено надсилання відповідачці електронного повідомлення, яке б означало пропозицію укласти договір, як і не було доведено, що відповідачкою отримано електронний підпис одноразовим ідентифікатором та підписання ідентифікатором договору саме відповідачкою.

У відзиві на апеляційну скаргу керівник ТОВ «Коллект Центр» ОСОБА_2 не погоджується з доводами ОСОБА_1 та просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2024 р. у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 25.11.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту № 501210050, відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 30 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 25.11.2022 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти згідно меморіального ордеру №3457527 від 25.11.2019 р. (а.с.5-9)

17.05.2021 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 25.11.2019 р., що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.10-15)

18.05.2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 25.11.2019, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.16-23)

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 р., у т.ч. за кредитним договором №501210050 від 25.11.2019 р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.24-28).

Таким чином до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №501210050 від 25.11.2019 р.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені кредитним договором позивачем доведено, тому стягнув з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29021,76 грн. Одночасно, враховуючи, що договором встановлено строк кредитування до 25.11.2022 р., суд вважав, що підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача суми нарахованих відсотків, виходячи з процентної ставки 35 %, після спливу строку кредитування відсутні, тому станом на дату повного погашення кредиту (дату повернення кредиту) 25.11.2022 р. розмір заборгованості по процентам за кредитним договором становив 13296 грн. й саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а не у розмірі 37264,97 грн

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом частин першої-третьої статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає доведеним укладення кредитного договору №501210050 від 25.11.2019 р., шляхом направлення відповідачкою Оферти на укладення угоди та прийняття первісним кредитором АТ «Альфа-Банк» пропозиції (акцепту), яку відповідачка отримала, що підтверджується відповідним підписом в оферті.

Інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом, розміру комісії, тощо була доведена відповідачці у паспорті споживчого кредиту, який останньою підписаний, а також зазначено в оферті та акцептах оферти.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці, як позичальнику, кредитні кошти згідно меморіального ордеру №3457527 від 25.11.2019 р. у розмірі 30 000 грн (а.с.7)

При цьому, слід зазначити, що факт отримання відповідачкою грошових коштів за вищевказаним кредитним договором ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростовано належними доказами.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №501210050 від 25.11.2019 р. перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У справі, яка переглядається, позивач як на доказ розміру кредитної заборгованості посилається на розрахунки заборгованості, як самого позивача, так і первісних кредиторів АТ «Альфа-Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», а також витяг з Додатку 1-1 до Договору факторингу №2 від 17.05.2021 р., витяг з Додатку 1-1 до Договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 р., витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.02.2023 ( а.с. 15, 23, 29).

Цими доказами заборгованість за кредитним договором №501210050 від 25.11.2019 р. становила 66 386,73 грн ( 29 021,76 сума заборгованості по основним зобов`язанням та 37 264,97 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами).

Суд першої інстанції визнав доведеним суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29 021, 76 грн, тоді як суму заборгованості по процентам зменшив до 13 296 грн ( замість 37 264,97 грн), врахувавши те, що вказаним кредитним договором встановлено строк кредитування до 25.11.2022 р.

Таким чином, відповідачка згідно умов кредитного договору №501210050 від 25.11.2019 р. має заборгованість у розмірі 42 317,76 грн (29 021, 76 грн + 13 296 грн), які суд вирішив з неї стягнути.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанція про часткову доведеність заявлених позивачем позовних вимог, тоді, як стороною відповідачки суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували ці висновки суду.

Суд вважає, що сторона відповідачки на власний розсуд визначилася з позицією щодо заперечення позовних вимог та обсягом доказів, які можуть підтвердити його докази стосовно відсутності кредитної заборгованості.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Отже, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували факт отримання відповідачкою ОСОБА_1 коштів, кредитної заборгованості та її розмір станом на час пред`явлення позову, та беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Окрім того, доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції та за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Ураховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов