Справа № 462/2914/24 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л. В.
Провадження № 22-ц/811/4008/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № , за умовами якого відповідачу надається кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Стверджує, що вищезазначений договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер його мобільного телефону. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 15 березня 2024 року становить 76659.39 грн., з яких 3999.99 грн. заборгованість за тілом кредиту та 72659.40 грн. заборгованість за відсотками, однак, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 48735,88 грн., з яких 3999 грн. заборгованість за тілом кредиту, 44735.89 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Наголошує, що на підставі договорів факторингу, укладених між ним та кредитодавцями за вищезазначеними кредитними договорами набуло права вимоги до відповідача. 14 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14.07.2021, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржника за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № від17 грудня 2019 року, яке в подальшому відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року в сумі 48735,88 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр» заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № від17 грудня 2019 року в розмірі 40189.49 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а також судовий збір 2497 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги з частиною другою статі 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється, відтак проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню лише протягом тридцятиденного строку дії договору, тобто до 14 лютого 2020 року. Оскільки умовами передбачена процентна ставка, що становить 1.75 % в день від суми заборгованості, а договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року укладено на 30 днів, з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 2100 грн. В наданому позивачем розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховано в тому числі і за період, який виходить за межі строку кредитування. Матеріали справи не містять доказів, що він як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили про те, що після спливу визначеного строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які наявні в матеріалах справи не містять його підпису, а відтак не можуть розцінюватися як частина кредитного договору. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр» 4000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2100 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а всього 6100 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував умов кредитного договору, у передбачений договором строк не вносив кошти на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача в сумі 40189.49 грн., що була наявною у відповідача на дату відступлення первісним кредитором права вимоги до боржника за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № від17 грудня 2019 року.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , за умовами якого товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту для власних потреб, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року передбачено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку № 1 та додатку № 2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту.

Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 грн (п. 1.5. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року).

Згідно з п. 1.6. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20000 грн., максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1.75 %.

Відповідно до п. 3.1. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто поданої позичальником заяви-анкети (додаток №5) та додатка № 2 до договору, які є невід`ємною частиною даного договору. В заяві-анкеті на отримання першого фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого фінансового кредиту та строк користування ним інші умови визначено у додатку № 2. Підписання товариством додатку № 1 до договору і позичальником додатку № 2 до договору є укладення та підписання договору в цілому.

Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети (додаток № 5) та додатку № 4, які є невід`ємною частиною даного договору. В заявці-анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначаються сума кредиту (траншу), строк кредитування, у додатку № 4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше (п. 3.1.1. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року).

В заявці-анкеті від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 просив надати йому кредит в розмірі 4000 грн. терміном на 30 днів шляхом перерахування кредитних коштів на його банківську картку № НОМЕР_1 .

На підставі вищезазначеної заявки-анкети Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» надіслало відповідачу пропозицію надання третього траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року (оферту) на наступних умовах: розмір кредиту (траншу) 4000 грн.; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року 3 роки; відсоткова ставка 1.75 % за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638.75 %; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2100 грн.; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638.75% .

Підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором 31511s акцепт оферти, позичальник погодився з вищезазначеними умовами надання третього траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року.

Квитанцією від 14 січня 2020 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» перерахувало 4000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 , зазначену ОСОБА_1 в заявці-анкеті від 14 січня 2020 року на отримання 3 траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року.

14 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14/07/21, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» зобов`язується відступити за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 14/07/21 від 14 липня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» передано право вимоги за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року вбачається, що така станом на 14 липня 2021 року складає 40189.49 грн., з яких 3999.99 грн. заборгованість за тілом кредиту, а 36189.50 грн. заборгованість за відсотками, а станом на 10 січня 2023 року становить 76659.39 грн., з яких 3999.99 грн. заборгованість за тілом кредиту, а 72659.40 грн. заборгованість за відсотками.

Умовами договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року передбачена відсоткова ставка в розмірі 1.75 % за один день користування кредитом.

При цьому, в межах загального строку дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року, що становить 36 календарних місяців з дня підписання договору, позичальнику надаються кошти окремими частинами (траншами).

В пункті 1.2. договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року сторони погодили, що строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору та додатків № 3 та № 4 до договору у разі надання третього траншу.

Акцептованими позичальником умовами надання третього траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року встановлено, що строк користування кредитом за третім траншем становить 30 днів .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Оскільки акцептованою відповідачем офертою надання третього траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року передбачений строк користування кредитом, що становить 30 днів, відсотки за користування кредитним коштами можуть нараховуватися протягом тридцятиденного строку користування кредитними коштами, тобто до 13 лютого 2020 року.

Відтак, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами за третім траншем в рамках договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року після 13 лютого 2020 року, є безпідставним.

Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 13 лютого 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами за третім траншем в рамках договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року становить 2100.00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року в розмірі 6100 грн., з яких 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту, а 2100 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 6100 грн., то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 379.00 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4542.00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягає стягненню 379.00 грн. судового збору за подання позову, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4542.00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4163 грн. судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором.

Пунктом 4.1 договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року підтверджується, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.

В заявці на надання правничої допомоги № 1429 від 07 лютого 2024 року сторони погодили надання адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» наступних правових (юридичних) послуг: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 4000 грн. та складання позовної заяви для подачі до суду вартістю 9000 грн.

Актом про надання юридичної допомоги, складеним 13 лютого 2024 року підтверджується, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» правничу допомогу на загальну суму 13000 грн., що полягала у наданні усної консультації з вивченням документів (2 год.) вартістю 4000 грн. та складанні позовної заяви для подання до суду (3 год.) вартістю 9000 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 17 грудня 2019 року в розмірі 6100 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 4163 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 14.04.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк