Справа № 643/728/25
Провадження № 2/643/1989/25
17.04.2025 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Пасічника О.М.,
за участю секретаря судового засідання Дохнадзе Т.І. Онди В.В.
представника позивача - адвоката Кравець В.М.
розглянувши у відкритому у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання застави припиненою,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, до ОСОБА_2 в якому просить визнати припиненою заставу квартири АДРЕСА_1 за договором застави від 21.02.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. реєстровий номер №754, зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5502172.
В 2024 році вона мала намір продати свою квартиру, але не змогла, так як вияснилось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься архівний запис про заборону відчуження цієї квартири на підставі договору застави від 21.02.1997.
21 лютого 1997 року позивачем було укладено договір позики з ОСОБА_2 , відповідно до якого було взято в борг 6 400 грн. строком на 3 місяці з 21 лютого 1997 року по 21 травня 1997 року. В забезпечення виконання цього договору між нею та ОСОБА_2 21.02.1997 року укладено договір застави квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Косеє Л. М., реєстровий № 754.
Відповідно до п. 10 цього договору на передану в іпотеку квартиру накладено заборону на відчуження предмету іпотеки.
Свої зобов`язання за договором позики позивач виконала, позичені кошти в розмірі 6 400 гривень повернула. Відповідно до п. 8.2 Договору позики від 21.02.1997 року після виконання позичальником обов`язку з повернення позики в повній сумі, позикодавець зобов`язаний передати позичальнику примірник цього договору.
Наявність у позичальника примірника цього договору буде вважатись належним виконанням зобов`язань з повернення позики і доказом виконанім зобов`язань з її повернення. Оригінал договору знаходиться у позивача. Таким чином, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Але відповідач не повідомила про припинення застави нотаріуса та не зняла обтяження - заборону відчуження квартири. Оскільки застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання, то належне виконання основного зобов`язання припиняє заставу й обтяження нерухомого майна, що є предметом застави.
На сьогоднішній день на квартиру АДРЕСА_1 до цього часу накладено заборону відчуження. Запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодою в реалізації права розпорядження відповідним майном.
Оскільки зобов`язання за договором займу (позики) припинилось його належним виконанням, то додаткове зобов`язання за договором застави також слід вважати припиненим. Належне виконання основного зобов`язання припиняє заставу й обтяження нерухомого майна, що є предметом застави, підлягає зняттю заборона відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з реєстру.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
17.04.2025 Позивач та представник позивача адвокат Кравець В.М. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд протокольною ухвалою, керуючись положеннями ст. 280, 281 ЦІІК України, вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
21.02.1997 між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір позики строком на три місяці, за яким відповідач передав позивачеві 6400,00 грн.
У забезпечення виконання договору позики між сторонами 21.02.1997 укладений договір застави квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., зареєстрований в реєстрі на № 754.
Так, предметом застави є належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 , на яку накладено обтяження у виді заборони відчуження, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 5502172.
Згідно п. 4 договору застави квартири, застава встановлюється без передачі квартири заставодержателю.
Пунктом 14 договору застави квартири передбачено, що Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання строку виконання зобов`язання , забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Пунктом 16 договору застави квартири передбачено, право застави і цей договір припиняється при припиненні забезпеченого заставою зобов`язання; в разі придбання заставодержателем право власності на заставлене майно. (а.с. 9).
Згідно пункту 8.2 договору позики Цей договір складений в одному примірнику. Після виконання позичальником свого зобов`язання щодо повернення позики в повному обсязі, позикодавець зобов`язаний передати позичальнику примірник цього договору. Наявність у позичальника примірника цього договору буде вважатися належним виконанням зобов`язання по поверненню позики, доказом виконання зобов`язання по поверненню.
Позивач умови договору позиви виконала у повному обсязі та виплатила борг повністю, що підтверджується наявність договору позики у позивача, наявною в матеріалах справи копією (а.с. 8).
Оскільки і договір позики, і договір застави укладались та виконувались в 1997 році, застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час існування правовідносин. Згідно зі ст. 216 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року) зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 178 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року) Виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Крім того, зобов`язання між громадянами або з їх участю можуть забезпечуватися завдатком, а зобов`язання між соціалістичними організаціями - гарантією.
Відповідно до статті 181 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963 року) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Застава виникає в силу договору чи закону.
Заставою може бути забезпечена дійсна вимога. Застава може мати місце також щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.
Відносини застави регулюються Законом України "Про заставу", іншими актами законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на дату укладення договору застави) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань.
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Застава виникає в силу договору чи закону.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена дійсна вимога, зокрема така, що випливає з договору позики (банківської позички), купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.
Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 30 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на дату укладення договору застави) визначено, поняття іпотеки, де вказано, що іпотекою визнається застава землі, нерухомого майна, при якій земля та (або) майно, що становить предмет застави, залишається у заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 31 вищевказаного закону предметом іпотеки може бути майно, пов`язане з землею будівля, споруда, квартира, підприємство (його структурні підрозділи) як цілісний майновий комплекс, а також інше майно, віднесене законодавством до нерухомого.
Відповідно до законодавства України предметом іпотеки можуть бути також належні громадянам на праві приватної власності земельні ділянки та багаторічні насадження.
Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про заставу» договір про іпотеку повинен бути нотаріально посвідчений.
Державний нотаріус, якщо це передбачено договором, одночасно з посвідченням договору накладає заборону на відчуження предмета іпотеки. Якщо такий договір посвідчено приватним нотаріусом, підставою для накладення державним нотаріусом заборони є повідомлення приватного нотаріуса про посвідчення ним договору, яким передбачається накладення заборони відчуження.
Статтею 28 ЗУ «Про заставу» передбачено випадки припинення застави а саме вказано, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції станом на 1997 рік) одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус або посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц вказала, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
Позивачем проведено розрахунки за договором позики, зобов`язання за договором позики припинились в зв`язку з належним виконанням. Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє заставу й обтяження нерухомого майна, що є предметом застави, підлягає зняттю заборона відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з реєстру.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Обтяження належного позивачу на праві власності нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 обмежує здійснення власником своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про визнання договору застави припиненим, зняття заборони на відчуження квартири та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 280-283 265, 352-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання застави припиненою про визнання іпотеки такою, що припинена - задовольнити.
Визнати припиненою заставу квартири АДРЕСА_1 за договором застави від 21.02.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л. М., реєстровий № 754.
Зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5502172.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач. ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, АДРЕСА_3 .

Суддя О.М. Пасічник