Справа № 522/8056/25-Е
Провадження № 2/522/5191/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса та Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса та Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу № 5872 від 02.12.1994 ОСОБА_2 паспорт № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданий ВВС Приморського РІУ м. Одеси від 18.09.1981 р., що проживає за адресою АДРЕСА_1 продала, а ОСОБА_3 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий ВВС Суворовського РВК м. Одеси, 13.05.1994 р, що проживає за адресою АДРЕСА_2 , купила 3/10 частки домоволодіння, що має загальну площу 104,3 кв.м, що складається з 6-х кімнат, жилою площею 72,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Зазначена частка домоволодіння 3/10 складає 19,5 кв.м. загальної площі та складається в літері А - жилой , житловою площею 9,4 кв. м.; 4- кухні; 9- коридор; усе домоволодіння складається: літера « А»- житлова, літера «ж»- сарай, розташоване на загальній земельній ділянці 347 кв.м. Покупець ОСОБА_3 передала грошові кошти у розмірі 60 000 000,00 крб продавцю за вказану частину домоволодіння, та зареєстровала право власності у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1997 року в реєстровій книзі 107 на стор.160 за реєстровим № 3796. Таким чином, усі зобов`язання по договору купівлі-продажу № 5872 від 02.12.1994 сторонами виконано.

13.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Приморської державною нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері ОСОБА_3 . Державним нотаріусом Приморської нотаріальної контори у місті Одесі ОСОБА_4 відкрито спадкову справу № 148с/2025. На підтвердження належності спадкодавцю 3/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 позивачем надано до нотаріальної контори договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 02 грудня 1994 року № 5872, право власності зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1997 року в реєстровій книзі 107 на стор.160 за реєстровим № 3796. 09.04.2025 державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Гіліна М.Г. (далі нотаріус) відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що позивачем (спадкоємцем) пропущено строк для прийняття спадщини, не підтверджено факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, який не відповідає нормам чинного законодавства.

На підставі наведеного, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі 02 грудня 1994 року за № 5872 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 3/10 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У розумінні наведеного, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Тобто, об`єднані в одне провадження можуть бути декілька позовних вимог, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, тобто є похідними.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання непов`язаних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під вимогою розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно предмету спору. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги укладанням договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 02 грудня 1994 року № 5872, право власності зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1997 року в реєстровій книзі 107 на стор.160 за реєстровим №3796, та пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому, як слідує з позовної заяви, заявлені вимоги позивач обґрунтовує різними доказами.

Отже, пред`явивши вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, визначені ст. 188 ЦПК України, оскільки такі позовні вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, такі вимоги не є основними та похідним, вимоги заявлені з різних підстав, за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори з різним предметом спору, указані вимоги не є однорідними та такими які нерозривно пов`язані між собою.

При цьому судом не встановлено наявності пістав для застосування положень ст. 188 ЦПК України щодо роз`єднання позовних вимог, оскільки роз`єднаними можуть бути вимоги, які за правилами ч. 1 ст. 188 ЦПК України можуть бути об`єднаними.

Позивач з власної ініціативи об`єднав позовні вимоги без дотримання правил об`єднання позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

За таких обставин, позов підлягає поверненню позивачу.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса та Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визначення додаткового строку для прийняття спадщини повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик