Справа № 482/268/24
Номер провадження 2/482/372/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Сергієнка С.А., секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На підтвердження позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного 22.10.2018 року кредитного договору № 201 видано кредит у сумі 30000 грн. із відсотковою ставкою 0,01% річних.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2023 року складає 57082.66 (п`ятдесят сім тисяч вісімдесят дві гривні 66 копійок) грн., з яких: - 30000 грн. заборгованість за кредитом; - 15.07 грн. заборгованість процентами; - 27067.59 грн. заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 вищевказану суму заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 17.04.2025 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та часткове визнання позовних вимог за винятком боргу за комісією.

Раніше 04.12.2024 року надіслав до суду заперечення на позов АТ «ПУМБ», у якому вказував просив у задоволенні позову відмовити повністю застосувавши до вимог банку позовну давність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Статтями 204, 227 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. відповідно до укладеного

Відповідно до укладеного 22.10.2018 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 кредитного договору № 201 останньому видано кредит у сумі 30000 грн. із відсотковою ставкою 0,01% річних на строк до 22.10.2020 року.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «ПУМБ» надало: копію Заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.10.2018 року підписану відповідачем із зазначенням суми кредиту, відсоткової ставки за користування кредитом та інших умов, паспорт споживчого кредиту від 22.10.2018 року підписаний відповідачем, копію платіжної інструкції №TR.31567664.51532.8810 про перерахування на рахунок відповідача 30000 грн., виписку по рахунку у якій відображено рух коштів на кредитному рахунку який було відкрито відповідачу, розрахунок заборгованості.

Відповідачем не надано заперечень відносно того, що він підписував вищевказану Заяву № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.10.2018 року та паспорт споживчого кредиту, отримував в АТ «ПУМБ» кредитку картку, а також користувався нею, отримавши від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від АТ «ПУМБ» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з відсотковою ставкою 0,01% річних.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти від позивача, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ «ПУМБ» та відповідачем.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку заборгованість по тілу кредиту, який отримав відповідач від АТ «ПУМБ» станом на 01.12.2023 року становить 30000 грн.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та не надав суду доказів відсутності заборгованості за вищевказаним кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення вищевказаної заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Як видно із досліджених судом доказів, укладаючи кредитний договір відповідач погодився сплачувати 0,01% річних за користування кредитними коштами, разом з тим відповідачем не своєчасно здійснювалося повернення кредитних коштів та сплата відсотків за користування ними у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за відсотками у сумі 15,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

З наведеного видно, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення тіла кредиту та відсотків підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині стягнення комісії суд виходить із наступного.

Пунктом 4 Заяви № 201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 22.10.2018 року та паспортом споживчого кредиту передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % на місяць.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно з частиною 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Отже, суд приходить до висновку, що положення п. 4 договору укладеного між сторонами про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 27067,59 грн. слід відмовити.

Щодо посилань відповідача на закінчення строку позовної давності вимог які було до нього пред`явлено.

Згідно умов укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 22.10.2018 року було надано кредит із кінцевим строком його сплати 22.10.2020 року.

Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на обставини справи, у разі несплати позивальником за вищевказаним договором заборгованості станом на 22.10.2020 року, днем початку перебігу позовної давності є 23.10.2020 року, а кінцевим днем перебігу позовної давності є 23.10.2023 року.

Однак строк позовної давності не припинив свого перебігу 23.10.2023 року, оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у подальшому дія воєнного стану продовжувалась і була безперервною, воєнний стан діє в Україні і на час розгляду цієї справи судом, у зв`язку із чим строк позовної давності зупинив свій перебіг на час дії такого стану.

Так згідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З наведеного видно, що підстави для застосування позовної давності у цій справі відсутні

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, заборгованість за кредитним договором № 201 від 22.10.2018 року, станом на 01.12.2023 року у сумі 30015 (тридцять тисяч п`ятнадцять) грн. 07коп., яка складається з наступного: 30000грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15,07грн. - заборгованість за відсотками.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, - 1273,74 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко