У Х В А Л А

17 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 947/8435/21

провадження № 61-737ск25

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лічман Інна Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси

від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 17 грудня 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Сердюк В. В.,

Карпенко С. О.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків, а саме заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій уточнила, що оскаржує рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме заявнику необхідно уточнити обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень та сплатити судовий збір.

04 квітня 2025 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, клопотання про відстрочення сплати судового збору, а також заяву про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. у зв`язку з недовірою.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. визнано необґрунтованою та передано іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю-доповідача Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. від участі у розгляді справи № 947/8435/21 відмовлено.

09 квітня 2025 року матеріали касаційного провадження повернуто

судді-доповідачеві Фаловській І. М.

09 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 ,

в якій заявник просила відкрити касаційне провадження у цивільній справі № 947/8435/21.

Крім того, у вказаній заяві ОСОБА_1 заявила відвід судді

Фаловській І. М. від участі у розгляді справи, який не мотивований жодними підставами.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року визнано необґрунтованим заявлений відвід ОСОБА_1 судді-доповідачеві Фаловській І. М. та передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

11 квітня 2025 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заявлений відвід судді переданий на розгляд судді Верховного Суду Коротенку Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М.

від участі у розгляді справи № 947/8435/21.

14 квітня 2025 року матеріали касаційного провадження повернуто

судді-доповідачеві Фаловській І. М.

14 квітня 2025 року суддя Фаловська І. М. заявила самовідвід від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 947/8435/21.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2025 року задоволено заяву

судді-доповідача Фаловської І. М.

Відведено суддю-доповідача Фаловську І. М. від участі у розгляді Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі

№ 947/8435/21, передано касаційну скаргу ОСОБА_1 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи

між суддями вказана касаційна скарга передана на розгляд судді Верховного Суду Ігнатенку В. М.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, а також клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання вказала про неможливість сплатити судовий збір, посилаючись на те, що на її утриманні знаходяться дві малолітні дитини, на підтвердження вказаного надає копії свідоцтв про народження та довідку про отримання одноразової допомоги при народженні дитини.

Частиною першою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Вирішуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені заявником обставини не є безумовними підставами для відстрочення сплати судового збору, оскільки заявник не надав суду касаційної інстанції доказів на підтвердження свого реального майнового стану (докази щодо відсутності інших доходів, майна тощо), який перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Отже, відсутні підстави для задоволення клопотання про відстрочення

від сплати судового збору.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2021 року - 2 270 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 0,4 = 908 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми

(908 грн х 200 % = 1 816 грн).

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити суму судового збору у розмірі

1 816 грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім цього, Верховний Суд зазначає, що подана уточнена касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

В поданій уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у

пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судове рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 400 ЦПК України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює їх прийняття та відкриття касаційного провадження.

Тому, заявнику необхідно подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням обов`язкової підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбаченої частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 127, 185, 388 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси

від 13 жовтня 2021 року постанову Одеського апеляційного суду

від 17 грудня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко