Номер провадження: 22-ц/813/1041/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»

представник позивача - Науменко Орися Вікторівна

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_2 Мойсеєнко Роман Миколайович

представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Куриленко О.М., у приміщенні того ж суду,

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

23 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути солідарно з гр. України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та гр. України ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь АТ «Райффайзен Банк» (код за ) заборгованість, яка виникла за Кредитним договором №014/0010/85/76701 від "15" червня 2007 року у розмірі: 752 702 грн. 51 коп. яка складається з : заборгованості за кредитом у розмірі - 688 296 грн ЗО коп. заборгованості за відсотками у розмірі - 64 406 грн. 21 коп. Стягнути солідарно з гр. України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та гр. України ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь АТ «Райффайзен Банк» (код за ) заборгованість, яка виникла за Кредитним договором №014/0010/85/76701 від "15" червня 2007 року у розмірі: 752 702 грн. 51 коп. яка складається з : заборгованості за кредитом у розмірі - 688 296 грн. 30 коп. - заборгованості за відсотками у розмірі - 64 406 грн. 21 коп. Стягнути гр. України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та гр. України ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та гр. України ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь АТ «Райффайзен Банк» (код за ) витрати по сплаті судового збору у сумі - 11 290 гривень 54 коп.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 15 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0010/85/76701, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 65 569 доларів США 00 центів строком по 15.06.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15.06.2007 року між Банком та громадянином України ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 014/0010/85/76701/1, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язання Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0010/85/76701від. 15.06.2007 року, в повному обсязі цих зобов`язань.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20.04.2016 року між Банком та громадянином України ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № Б/Н, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язання Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору №014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року та додаткових угод до нього, в повному обсязі цих зобов`язань.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до Кредитного договору №014/0010/85/76701.

Позивач стверджує, що всупереч вимогам Договору та Додаткових угод до нього Позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, у зв`язку з чим станом на 02.08.2023 року заборгованість останнього перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним договором становить: 752 702 грн. 51 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до погашення боргу.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову і стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 752 702,51 гривень.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Андрєєв І.П., який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що апелянт не був повідомлений про розгляд справи, чим порушені його права.

Крім того, ОСОБА_3 не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі від 24.10.2023 року надіслану судом разом із позовом та додатками до нього про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 02 листопада 2023 року (а.с. 98) на якому у графі «підпис отримувача» написано: «Петров», проте даний підпис не належить ОСОБА_3 ..

З огляду на вищевикладене та через незаконне закриття підготовчого провадження у справі ОСОБА_3 був позбавлений можливості скористатися своїм законним правом та подати відзив на позовну заяву, прийняти участь у судовому засіданні, скористатись послугами професійного адвоката.

Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2023 є незаконною та необґрунтованою з огляду на порушення норм процесуального права, суд передчасно закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті. Зазначене призвело до порушення права відповідача на доступ до суду. Постановлення даної ухвали свідчить про надмірний формалізм суду, порушення завдань та принципів Цивільного судочинства, а також відсутність бажання встановити реальні обставини справи та об`єктивну істину.

Також вказує на процесуальні порушення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

В матеріалах справи міститься протокол судового засідання та відповідний технічний засіб, під час ознайомлення з технічним записом та протоколом судового засідання виявлено грубі порушення норм процесуального права, перелік яких визначено в апеляційній скарзі.

Вказує, що матеріали судової справи містять письмовий документ без назви та відомості про дату створення (а.с. 35), який начебто підтверджує зарахування суми кредиту на рахунок № НОМЕР_4 , та має підтверджувати факт отримання ОСОБА_1 кредиту і як наслідок виникнення зобов`язань за Договором. Саме на підставі цього документу Банк вважає своє зобов`язання з зарахування коштів на рахунок позичальника виконаним.

Так, документ зображений на аркуші справи 35 за підписом ОСОБА_6 не є банківським документом який підтверджує рух коштів за рахунком № НОМЕР_4 . Документ формлений із порушенням ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерській облік та Фінансову звітність», не є первинним документом. Створений документ 03.10.2023 року невідомою особою ідентифікувати яку з матеріалів судової справи неможливо. Документи створено в довільній формі, та є поясненням позиції банку, проте жодним чином не підтверджує факт виконання банком умов з надання кредиту.

Також матеріали судової справи не містять Розрахункових документів (платіжних доручень, платіжних вимог, розрахункових чеків, меморіальний ордер тощо) на підставі яких мало відбутися списання грошових коштів для купівлі земельної ділянки та оплати комісії Банку як це передбачено у п. 2.1. Договору, які мали бути оформлені у відповідності до Постанови Національного Банку України №22 від 21.01.2004 року (у редакції 04.12.2006 діяла на момент укладання Договору) «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» та Закону України «Про платіжні системи та коштів в Україні» від 05.04.2001 року (у редакції від 24.06.2005 року, яка діяла на момент укладання Договору).

Тобто, матеріали судової справи не містять жодного допустимого та належного доказу виникнення у ОСОБА_1 зобов`язань перед банком, оскільки не отримання кредиту не породжує будь яких зобов`язань перед кредитором.

Кожна з додаткових угод є угодою яка змінює умови Кредитного договору №014/0010/85/76701 укладеного 15.06.2007 року про що зазначається в Додаткових угодах.

Проте жодна з доданих до позову Додаткових угод не змінює визначений Кредитним Дговором позичковий рахунок № НОМЕР_4 . Жодна з Додаткових угод не передбачає відкриття додаткових рахунків на ім`я ОСОБА_1 та/або зарахування на них будь яких грошових коштів і (у національній валюті) з метою рефінансування зобов`язань у іноземній валюті, та не передбачає відображення на цих рахунках будь яких заборгованостей у національній валюті за Кредитним договором №014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року.

Вказує, що Виписки по рахунку № НОМЕР_5 (а,с. 36-39), Виписки по рахунку № НОМЕР_6 (а.с. 40-51) створені невстановленою особою ОСОБА_6 та є неналежними доказами.

Відповідно до договору 2007 року та додаткової угоди №№014/0010/85/76701/81-1-0-00/23501 датою остаточного погашення кредиту є 20 липня 2027 року. Жодних вимог на дострокове погашення кредиту ОСОБА_1 не отримував, банк в свою чергу доказів направлення письмових вимогу ОСОБА_1 як це передбачає договір суду не надав.

Тому відомості процитовані судом відображають лише позицію позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Підписуючи додаткову угоду №014/0010/85/76701/1 до Кредитного договору 29.11.2022 року, Банк збільшує суму кредиту, та відповідно збільшує обсяг відповідальності боржників. Однак дана додаткова угода підписується без згоди поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки не містить їх підписів або розписок про згоду на укладання ОСОБА_1 цього договору. Матеріали справи не містять відомостей про отримання банком таких згод, тому у відповідності до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо явки сторін.

Представники сторін зявились до суду та надали суду пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не був сповіщений про судове засідання, призначене на 21 грудня 2023 року, так як матеріали справи не містять жодних доказів направлення судових повісток сторонам у справі.

Колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи положення п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Таким чином апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення з постановленням нового судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованостінеобхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0010/85/76701, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 65 569 доларів США 00 центів строком по 15.06.2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Своїм підписом у кредитному договорі позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті тощо. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта був ознайомлений.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу кредитора.

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора: - щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 03.04.2027 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. Кредитного договору; - щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному і погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором.

Отже, з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.

В подальшому 20.04.2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №014/0010/85/76701/81-1-0-00/23501 до Кредитного договору № 014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди змінити умови кредитування, в частині зміни валюти кредиту замінивши її з доларів США на українську гривню та визначивши у зв`язку з цим розмір основної суми боргу за кредитом встановлено у розмірі 853 300,94 гривень а також встановлення нового розміру відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 19% річних, та анулювання частини заборгованості.

Також, 20.04.2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0010/85/76701/81-1-0-00/23502 до Кредитного договору №014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року, якою сторони погодили внести зміни до Кредитного договору в частині зміни розміру процентної ставки за користування кредитом встановивши її у розмірі 17% річних починаючи з 20.02.2016 року. Також сторони досягли згоди про викладення у новій редакції графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту у додатках до даної додаткової угоди.

Більш того, 22.04.2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0010/85/7670І/81-1-0-00/24235 до Кредитного договору № 014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди змінити умови кредитування, в частині зміни дати остаточного погашення кредиту, а саме: 22 липня 2027 року, та зміни дати початку дії нової процентної ставки за користування кредитом з 20.04.2016 року на 22.04.2016 року.

В подальшому 29.11.2021 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0010/85/76701/1 до Кредитного договору №014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну з 29.11.2022 року умов погашення кредиту, а саме: було врегульовано існуючу заборгованість строк сплати якої настав шляхом збільшення суми кредиту на суму заборгованості по процентам, у зв`язку з чим змінено графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту у додатках до даної додаткової угоди.

Також 15.04.2021 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/1800/74/64572/81-1/34862 до Кредитного договору № 014/1800/74/64572 від 12.05.2006 року, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну з 15.04.2021 року умов погашення кредиту, а саме: було врегульовано існуючу заборгованість строк сплати якої настав шляхом збільшення суми кредиту на суму заборгованості по процентам, у зв`язку з чим змінено графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту у додатках до даної додаткової угоди.

Всього у процесі кредитування за Кредитним договором капіталізовано 103 967,36 гривень, що відображено у преамбулі Розрахунку заборгованості за Кредитним договором.

Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору сторони встановили, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Відповідно до умов п. 1.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно згідно Графіку ануїтетними платежами. Під терміном «ануїтетний платіж» розуміється платіж, що включає повний платіж за відсотками, які нараховуються на залишок поточної заборгованості за кредитом, та частину основного боргу, який розраховується таким чином, щоб всі щомісячні ануїтетні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії кредитного договору.

Відповідно до п. 6.5 Кредитного договору Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Також з розрахуннку суми заборгованості та Виписки по рахунку Позичальника вбачається, що станом на 02.08.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним договором становить: 752 702 грн. 51 коп. яка' складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі - 688 296 грн 30 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 32 724 грн. 98 коп; - заборгованості за відсотками у розмірі - 64 406 грн. 21 коп. в тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 60 879 грн. 87 коп.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3. ст. 549 ЦК України є пеня.

Відповідно до рішення Кредитора сума пені не зазначаються та не стягуються в рамках даного спору, однак продовжують нараховуватися, що не суперечить нормам чинного в Україні законодавства.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15.06.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 014/0010/85/76701/1, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язання Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0010/85/76701від 15.06.2007 року, в повному обсязі цих зобов`язань.

Згодом 20.04.2016 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № Б/Н до Договору поруки № 014/0010/85/76701/1 від 15.06.2007 року, якою вона підтвердила свої зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року та додаткових угод до нього. Також даною додатковою угодою сторони досягли згоди про викладення Договору поруки у новій редакції.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору поруки у редакції додаткової угоди № Б/Н від 20.04.2016 року, сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 20.04.2016 року між Банком ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № Б/Н, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язання Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0010/85/76701від 15.06.2007 року та додаткових угод до нього, в повному обсязі цих зобов`язань.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору поруки № Б/Н від 20.04.2016 року, сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до умов п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов`язався достроково, на вимогу Кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, та у відповідності до умов Кредитного договору Позикодавцем вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме: Банком було направлено вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором Позичальнику та Фінансовим поручителям, надавши можливість Позичальнику протягом 60 календарних днів з дати вимоги добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як Солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до погашення боргу.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 674760,65гривень, з огляду на наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо можливого допущення процесуальних порушень прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є виключно припущенням представника апелянта та не беруться до уваги судом, оскільки матеріали цивільної справи № 947/33634/23 (22-ц/813/4469/24) не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уповноважували адвоката Андрєєва І.П. на представництво їх інтересів у суді та з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення не звертались.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно неповноти встановлення обставин, що мають значення для справи та неправильності установлених обставин, неправильного застосування норм матеріального права, апеляційний суд виходить з наступного.

15 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0010/85/76701, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 65 569 доларів США 00 центів строком по 15.06.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу Кредитора, на підтвердження відповідних обставин Позивачем було надано до Суду копію Виписки по рахунку.

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1. глави 5 вищезазначеного Положенням № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п. 5.4. Положенням № 254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п. 5.6. Положення № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з рахунків клієнта є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанова ВГСУ у справі № 905/2009/15 від 06.04.2017 року).

З урахуванням вищевикладеного, банківські виписки є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості за кредитом.

Отже, виписка (виписки) з рахунку (рахунків) позичальника, відкритих в рамках Кредитного договору, відповідають вимогам та підтверджують факт передачі кредитних коштів Позичальнику та заборгованість за Кредитним договором.

Дана позиція викладена у Постанові від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду та у Постанові від 30.08.2019 року у справі № 353/614/15 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з моменту укладення кредитного договору, позичальник не звертався до банку із зверненнями чи запереченнями щодо факту не отримання коштів за кредитним договором, та в судовому порядку не оскаржував його дійсність в цілому або окремі положення, при цьому здійснював подальші узгоджені дії, зокрема частково виконував обов`язок щодо повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування ними, укладав додаткові угоди спрямовані на вирішення питання заборгованості.

Характер платежів здійснюваних ОСОБА_1 дає підстави дійти висновку, що відповідач діяв саме на виконання тих кредитних умов, що були зафіксовані у кредитному договорі та прийняті ним.

Будучи присутнім у судовому засіданні 21.12.2023 року ОСОБА_1 факт отримання коштів та наявності заборгованості не заперечував.

Також ОСОБА_1 було надано пояснення, що з метою погашення боргу він нібито віддав позивачу належну йому земельну ділянку, при цьому судом вірно зазначено в рішенні, що доказів цього суду не надав, як і розрахунку заборгованості у розмірі меншому, ніж нараховано позивачем.

Більше того, матеріали цивільної справи № 947/33634/23 (22-ц/813/4469/24) не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 уповноважував адвоката Андрєєва І.П. на представництво його інтересів у суді.

Заперечення ж адвоката Андрєєва І.П. проти факту отримання коштів за Договором, як представника ОСОБА_3 тобто фінансового поручителя є юридично не спроможними, оскільки укладаючи та підписуючи Договір поруки, поручитель ОСОБА_3 достеменно був обізнаний про укладення ОСОБА_1 кредитного договору та відповідно отримання кредитних коштів позичальником і поручився за належне виконання таких зобов`язань.

Більше того, апеляційний суд зазначає, що згоду на внесення змін до Кредитного договору шляхом укладення Додаткової угоди № 014/0010/85/76701/81-1-0-00/23501 від 20.04.2016 року було надано фінансовим поручителем ОСОБА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується Договором поруки від 20.04.2016 р. та згоду на внесення змін до Кредитного договору шляхом укладення Додаткової угоди № 014/0010/85/76701/81-1-0-00/24235 від 22.04.2016 року було надано фінансовим поручителем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується здійсненим засвідченням під умовами відповідної угоди, згідно якого вони висловили згоду на зміну умов та підтвердили наявність зобов`язань як поручителів за договорами поруки.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд відхиляє доводи в цій частині.

Крім того, будь яких клопотань про проведення експертизи щодо належності підписів сторонами заявлено не було, також будь яких доказів надано не було.

Проте апеляційний суд зазначає, що 29.11.2022 року між Позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 014/0010/85/76701/1 до Кредитного договору №014/0010/85/76701 від 15.06.2007 року, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну з 29.11.2022 р. умов погашення кредиту, а саме: було врегульовано існуючу заборгованість строк сплати якої настав шляхом збільшення суми кредиту на суму заборгованості по процентам, у зв`язку з чим змінено графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту у додатках до даної додаткової угоди. При цьому таке збільшення не супроводжується видачою коштів. Окрім того, тимчасово на період з 22.12.2022 р. по 21.02.2023 р. сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру визначеному у Графіку.

При цьому у відповідності до п. 1.4 Договору поруки ОСОБА_3 погодився що без додаткового отримання попередньої згоди Поручителя ( у тому числі без додаткового повідомлення Поручителя та без укладення додаткових угод до Договору), порукою за цим договором також забезпечуються у повному обсязі забезпечені зобов`язання, які виникнуть внаслідок внесення змін до кредитного договору зокрема внаслідок внесення змін до кредитного договору щодо продовження на будь які строком користування кредитом та / або будь яку зміну строків виконання всіх або окремих зобов`язань, що призводять до збільшення періоду за який нараховуються проценти або збільшення нарахованих процентів; збільшення заборгованості за кредитом на суму нарахованих та несплачених процентів (капіталізація процентів).

Підписанням договору поручитель погоджується на збільшення його обсягу відповідальності внаслідок змін до кредитного договору та підтверджує, що порука за цим договором забезпечує збільшення внаслідок таких змін забезпечені зобов`язання без отримання додаткової згоди, у тому числі без його додаткового повідомлення та без укладення додаткових угод.

Вказана угода не була підписана поручителями.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

У зв`язку із чим, у відповідності до умов Додаткової угоди № 014/0010/85/76701/1 від 29.11.2022 відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителів і останні не надавали згоди, то ця обставина не може бути підставою для відмови у позові щодо стягнення з нього боргу в повному обсязі, а суд зобов`язаній задовільнити вимоги щодо поручителя в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обґрунтованими.

Як вбачається із змісту умов Додаткової угоди 014/0010/85/76701/1 від 29.11.2022 р. та Розрахунку заборгованості у Позичальника до укладення даної додаткової угоди існувала заборгованість в сумі 674 760,65 грн. яка складалась з:

Заборгованість за кредитом 649 006,06 грн;

Заборгованість за відсотками 25 754,59 грн.

Апелянтом не спростовано розмір заборгованості, завлений банком, не надано власного контр розрахунку. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності, тому висновки про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованим» (Постанова КЦС ВС від 25.01.2023 № 209/3103/21 (61-9710св22).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, апеляційний суд зазначає, враховуючи що позовні вимоги задоволено частково на 89,65%, то з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позову 10 122 гривень, та враховуючи задоволення частково апеляційної скарги з позивача на користь апелянта підлягає стягненню 1752,86 гривень, таким чином на користь АТ «Райффайзен Банк» з відповідачів підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 8369 гривень 14 копійок.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2023 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 )на користь АТ «Райффайзен Банк» (код за ) заборгованість, яка виникла за Кредитним договором № 014/0010/85/76701 від 15 червня 2007 року у розмірі: 674 760 грн. 65 коп. яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 649 006 грн. 06 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 25 754 грн. 59 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь АТ «Райффайзен Банк» (код за ) витрати по сплаті судового збору у сумі 8369 гривень 14 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко