Провадження № 2/712/670/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАНДЖА В.І.

з участю адвоката СЛОБОДЯНЮКА А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» (адреса: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка 142) про визнання наказу про звільнення із займаної посади протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання наказу про звільнення із займаної посади протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_2 , 20.12.1977 року на підставі наказу № 238к від 21.12.1977 року була прийнята на посаду слюсаря 2-го розряду в службу будинкової мережі та обладнання у виробниче об`єднання газового господарства «Черкасигаз», що підтверджується відомостями із особової картки № НОМЕР_1 та трудової книжки.

На підставі наказу № 31/ОД від 06.01.1987 року ОСОБА_2 було присвоєно 3 розряд слюсаря по експлуатації та ремонту газового обладнання, а згідно наказу № 44к від 16.01.1995 року присвоєно 4 розряд слюсаря по ремонту та експлуатації газового обладнання.

На посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування на підприємстві ОСОБА_2 відпрацювала 45 років 6 місяців.

За час трудової діяльності ОСОБА_2 , підприємство неодноразово змінювало своє найменування, наразі має назву Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «ЧЕРКАСИГАЗ».

Наказом про звільнення № 333п від 12.06.2023 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади із 12.06.2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до даного наказу ОСОБА_2 12.06.2023 року звільнено з посади слюсаря із експлуатації та ремонту газового устаткування служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення, у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу «Про зміни в штатному розписі працівників Товариства» від 05.04.2023 № 108 та повідомлення про планове вивільнення від 06.04.2023 року.

Згідно наказу «Про зміни в штатному розписі працівників Товариства» від 05.04.2023 № 108 вирішено вивести із 13.06.2023 із штатного розпису працівників Товариства по службі з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення трьох одиниць слюсаря експлуатації та ремонту газового устаткування 4-го розряду, а відділу кадрів попередити персонально працівників, які займають посади (професії), вказані у п. 1 даного наказу, про розірвання трудового договору у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до повідомлення від 06.04.2023 «Про заплановане вивільнення слюсаря з ЕРГУ 4 розряду служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення ОСОБА_2 повідомлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, необхідністю оптимізації працівників товариства попереджено про звільнення із займаної посади на підставі п. ч . 1 ст. 40 КЗпП України, яке заплановано на 12.06.2023, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України, а також зазначено, що звільненні відбудеться, виходячи із неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю вакантних посад, які могли б бути запропоновано для подальшого працевлаштування.

Позивач вважає, що звільнення її з займаної посади відбулося із порушенням трудового законодавства, що є підставою для визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 91 474,03 грн. за період з 13.06.2023 по 13.06.2024, без урахування податків та інших встановлених обов`язкових платежів.

Окрім цього, вказує, що нею пропущено строк на звернення з даним позовом до суду з поважних причин. При зверненні за отриманням правничої допомоги, не мала в наявності жодних документів, що мають бути видані при звільненні. 11 січня 2024 року між нею та адвокатом Слободянюком А.І. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Після укладення договору, представник позивача невідкладно звернувся до відповідача про витребування документів, необхідних для звернення до суду. За результатами розгляду адвокатського запиту відповідачем не було надано відповіді по суті адвокатського запиту, у зв`язку з допущенням бездіяльності відповідачем, було подано позовну заяву до суду. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.06.2024 року зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» надати інформацію та документи, що витребовувалися згідно адвокатського запиту від 11.01.2024 року № 197. На виконання вказаного рішення 03.09.2024 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист. 10.09.2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76009992 щодо виконання вказаного виконавчого листа.

На виконання вимог державного виконавця відповідачем на адресу адвоката Слободянюка А.І. було надіслано документи, після отримання яких, підготовлено дану позовну заяву до суду. Тому позивач з об`єктивних причин не могла вчасно звернутися до суду з даним позовом, у зв`язку з чим, просить також поновити їй строк звернення до суду.

Ухвалою від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15 листопада 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

Позивач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 20.12.1977 року на підставі наказу № 238к від 21.12.1977 року була прийнята на посаду слюсаря 2-го розряду в службу будинкової мережі та обладнання у виробниче об`єднання газового господарства «Черкасигаз», що підтверджується відомостями із особової картки № НОМЕР_1 та трудової книжки.

На підставі наказу № 31/ОД від 06.01.1987 року ОСОБА_2 було присвоєно 3 розряд слюсаря по експлуатації та ремонту газового обладнання, а згідно наказу № 44к від 16.01.1995 року присвоєно 4 розряд слюсаря по ремонту та експлуатації газового обладнання.

На посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування на підприємстві ОСОБА_2 відпрацювала 45 років 6 місяців.

Згідно наказу № 333п від 12.06.2023 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади із 12.06.2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до даного наказу ОСОБА_2 12.06.2023 року звільнено з посади слюсаря із експлуатації та ремонту газового устаткування служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення, у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. на підставі наказу «Про зміни в штатному розписі працівників Товариства» від 05.04.2023 № 108 та повідомлення про планове вивільнення від 06.04.2023 року.

Позивач вважає, що звільнення її з займаної посади відбулося із порушенням трудового законодавства, що є підставою для визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оцінюючи надані сторонами в судовому засіданні пояснення та докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України (далі ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За загальним правилом, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19).

На підставі наказу Товариства №103 від 03.04.2023 «Про результати перевірки СОВСГ Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення», у зв`язку із необхідністю оптимізації чисельності працівників служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання (СОВСГ) Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення, наказом від 05.04.2023 №108 «Про зміни в штатному розписі працівників товариства» вирішено вивести із штатного розпису працівників Товариства з 13.06.2023 р., у тому числі, три одиниці слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 4-го розряду.

У зв`язку із чим, на виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» адміністрація повідомила Листом профспілковий комітет товариства про можливе скорочення чисельності працівників товариства у зв`язку зі змінами в організації виробництва, про що свідчить лист АТ «Черкасигаз» від 28.02.2024 №349/07.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до повідомлення від 06.04.2023 «Про заплановане вивільнення слюсаря з ЕРГУ 4 розряду служби з обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання Черкаського управління експлуатації Черкаського відділення ОСОБА_2 » повідомлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, необхідністю оптимізації працівників товариства попереджено про звільнення із займаної посади на підставі п. ч . 1 ст. 40 КЗпП України, яке заплановано на 12.06.2023, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України. Одночасно позивач була повідомлена про відсутність вакантних посад відповідної кваліфікації, які могли б бути запропоновані останній для подальшого працевлаштування, а також про те, що у випадку виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, буде запропонована позивачу у відповідності до чинного законодавства. Дана обставина підтверджується письмовим повідомленням АТ «Черкасигаз» від 06.04.2023 року «Про заплановане вивільнення», засвідченим особистим підписом позивача.

Разом з тим, враховуючи відсутність вакантних посад на дату попередження про вивільнення, 02.06.2023 року позивачу пропонувались всі вакантні робочі місця, які з`явились на товаристві на вказану дату, що підтверджується особистим підписом Позивача про отримання нею зазначеного повідомлення. Позивач усно відмовилась від переведення на запропоновану роботу, засвідчити свою відмову письмово особистим підписом теж відмовилась, про що складено відповідний Акт від 07.06.2023 року.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що їй пропонувалися вакантні посади, однак вона відмовилася від них, оскільки жодна з них її не влаштовувала.

А тому, твердження Позивача про те, що їй нібито не була запропонована жодна посада та робота для працевлаштування не відповідають дійсності та повністю спростовуються встановленими судом обставинами.

Щодо посилання позивача на переважне право залишення на роботі, суд зазначає наступне.

Так, правила ст.42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц, від 12 квітня 2023 року у справі № 754/12401/21.

Таким чином, у даному випадку не було порушено переважне право ОСОБА_2 на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Згідно ст. 43 КзпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що у відповідності до зазначених вище положень відповідач отримав згоду профспілкового комітету АТ «Черкасигаз» на розірвання трудового договору з позивачем, оформлену протоколом засідання профкому АТ «Черкасигаз» №430 від 09 червня 2023 року). Із вказаного протоколу від 09.06.2023 року №430 засідання профкому АТ «Черкасигаз» та переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач особисто була присутня на засіданні профкому та приймала участь при розгляді питання про її скорочення, і не заперечувала щодо згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору між адміністрацією Товариства і нею.

Враховуючи згоду профспілкового комітету АТ «Черкасигаз» на розірвання трудового договору з позивачем, наказом АТ «Черкасигаз» від 12.06.2023 №330п останню було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким позивач ознайомлена у день звільнення, а саме, 12.06.2023 року, що засвідчено її особистим підписом.

В судовому засіданні позивач заперечувала факт підписання нею вказаного наказу, однак даний факт не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Чинне законодавство передбачає, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Судом також встановлено, що відповідач виконав вимоги трудового законодавства, зокрема, щодо вручення позивачу копії наказу про звільнення у порядку та строки, встановлені чинним законодавством. Однак позивач відмовилася від отримання копії вказаного наказу, що засвідчено відповідним Актом від 12.06.2023 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що на час звільнення ОСОБА_2 , вона працювала у відділі кадрів АТ «Черкасигаз». Останню звільняли по скороченню штату працівників. Наказ про звільнення та трудову книжку позивач не хотіла отримувати у день звільнення, на її адресу писали листа, щоб вона забрала трудову книжку.

Отже, позивач була обізнана про дату та підставу свого звільнення, та мала фактичну можливість отримати відповідний наказ про звільнення та трудову книжку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача відповідачем були дотримані вимоги ст.ст. 40, 43, 49-2 КзпП України, ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Разом з цим, суд також звертає увагу на строк звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Суд в оцінці застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах визнає обґрунтованим, що встановлені статями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Під час вирішення питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця про звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

В позовній заяві, так і під час розгляду справи позивач стверджувала про те, що строк на звернення до суду нею пропущено з поважних причин, а тому просила поновити його. В обгрнутування причин пропущення строку звернення з позовом до суду, зокрема, вказала, що при зверненні за отриманням правничої допомоги, не мала в наявності жодних документів, що мають бути видані при звільненні. 11 січня 2024 року між нею та адвокатом Слободянюком А.І. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Після укладення договору, представник позивача невідкладно звернувся до відповідача про витребування документів, необхідних для звернення до суду. За результатами розгляду адвокатського запиту відповідачем не було надано відповіді по суті адвокатського запиту, у зв`язку з допущенням бездіяльності відповідачем, було подано позовну заяву до суду. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.06.2024 року зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Черкасигаз» надати інформацію та документи, що витребовувалися згідно адвокатського запиту від 11.01.2024 року № 197. На виконання вказаного рішення 03.09.2024 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист. 10.09.2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76009992 щодо виконання вказаного виконавчого листа. На виконання вимог державного виконавця відповідачем на адресу адвоката Слободянюка А.І. було надіслано документи, після отримання яких, підготовлено дану позовну заяву до суду. Тому позивач вважає, що з об`єктивних причин не могла вчасно звернутися до суду з даним позовом.

Щодо даного твердження сторони позивача суд зазначає наступне.

Так, судом достовірно встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_2 винесено 12.06.2023 року. Про наявність даного наказу позивач була повідомлена, однак від його отримання та отримання трудової книжки відмовилася, що підтверджено Актом від 12.06.2023 року. В подальшому листом від 12.06.2023 року, направленому на адресу місця проживання позивача, останню було повідомлено про отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення. Згідно книги обліку трудових книжок та вкладишів до них ОСОБА_2 отримала трудову книжку 03.08.2023 року, що засвідчено її особистим підписом в Журналі. Отже, починаючи з 03.08.2023 року позивач мала місячний строк на звернення з даним позовом до суду. За отриманням правової допомоги з даного приводу позивач звернулася лише в січні 2024 року, а до суду звернулася 09 жовтня 2024 року, що свідчить про порушення вимог статті 233 КЗпП України. Починаючи з 12 червня 2023 року позивач достовірно була обізнана про її звільнення. Однак, зазначені нею обставини щодо пропуску строку звернення з даним позовом до суду суд не вважає поважними та, зокрема, такими, що підтверджені належними доказами.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, в тому числі трудового.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк; передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав; оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

Згідно зі статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Перевіривши та оцінивши надані сторонами пояснення та докази в судовому засіданні, зокрема, питання щодо строків звернення позивачем до суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з причин пропуску позивачем строку на звернення до суду. А відтак, суд не аналізував обґрунтування позивача щодо дотримання роботодавцем вимог законодавства при її звільненні.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 5-1, 38, 233, 234 КзПП України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2025 року.