Справа № 761/3731/25
Провадження № 2/761/4981/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

14 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Матвєєвій Ю.О.

при секретарі. Каніковського Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 р. на адресу суду надійшла позовна заява Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у загальному розмірі 204591,93 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , за якою Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я», здійснює надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, де проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проте останні не проводять оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 204591,93 грн. Таким чином, оскільки відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, позивач вимушений був звернутись до суду за її примусовим стягненням. Також, просить встановити у рішенні порядок його виконання в частині нарахування 3 % річних та індексу інфляції відповідно до норм статті 265 ЦПК України, тобто до моменту його виконання.

Ухвалою від 20.02.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 31.03.2025 року змінено порядок розгляду справи на спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечую проти винесення заочного рішення.

Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідачів про розгляд справи.

Так, у призначені судові засідання відповідачі не з`явилися, поштові відправлені, направлені на їх адресу повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідачів.

Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, за даними поквартирної картки ЖБК № НОМЕР_1 в кватирі АДРЕСА_2 місце проживання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано у вищевказаній квартирі

Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_3 , відомості про перейменування додаються) в місті Києві збудований на замовлення Житлово-будівельного кооперативу «ПРацівник охорони здоров`я» будівництво якого закінчено у серпні 1963 року і уведено в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 13 серпня 1963 року за № 1224 будинок та передано на баланс Житлово-будівельному кооперативу «Працівник охорони здоров`я». 3 цього моменту кооператив за своїм типом став обслуговуючим.

Відповідно до Статуту ЖБК «Працівник охорони здоров`я» завданням та предметом його діяльності є: належне утримання будинку та прибудинкової території; забезпечення реалізації прав членів кооперативу на володіння та користування спільним майном членів кооперативу; забезпечення сприянню членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань пов`язаних з діяльністю кооперативу; здійснення господарської діяльності без отримання прибутку для забезпечення власних потреб; забезпечення виконання власниками квартир Правил користування приміщень житлових будинків і прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини між сторонами зі споживання житлово - комунальних послуг регулюються ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно ч.1 ст. 1 ЗУ«Про житлово-комунальні послуги» визначено, що господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій.

Житлово-будівельні кооперативи створювалися з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а також подальшої експлуатації та управління будинком житлово-будівельного кооперативу (Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186).

Відповідно до ч.2 ст. 15 ЗУ «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб.

Розміри платежів затверджені розпорядженням КМДА та рішеннями загальних зборів членів ЖБК «Працівник охорони здоров`я», а саме:

1) згідно розпорядженню КМДА від 17.11.2009р. № 1292 про Погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у розмірі 1,79 грн./м.кв.

2) згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Працівник охорони здоров`я» № 17/11 від 08.11.2017р.:

- з 01.11.2017р. - внесок на утримання будинку та прибудинкової території - 4,00 грн./м.;

- з 01.05. 2018р. - внесок на утримання будинку та прибудинкової території - 5,50 грн./м.;

3) згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Працівник охорони здоров`я» № 23/03 від 24.03.2023р.:

- з 01.04.2023р. - внесок на управління багатоквартирним будинком - 8,00 грн./м.кв.

Рішенням загальних зборів ЖБК «Працівник охорони здоров`я», оформленим протоколом №23/03 від 24.03.2023р. вирішено включити "Додаткові витрати" (послуги бухгалтера, ремонтні роботи, обслуговуючи послуги), вивезення сміття, освітлення приміщень загального користування, земельного податку, банківського обслуговування, перерозподіл надлишкового використання холодної води окремо у нарахуваннях за комунальні послуги та витрат на утримання будинку для мешканців кооперативу.

ЖБК «Працівник охорони здоров`я» уклав колективні договори з постачальниками послуг: на постачання теплової енергії у гарячій воді; на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі; по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів; про надання послуги з централізованого постачання гарячої води; про постачання електричної енергії; про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відсутність письмового договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем, за умовами фактичного споживання цих послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати, оскільки згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем.

За приписами ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас, відповідно до п. 5 ч.2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 151 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Так, ст. 67 ЖК Української РСР визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Судом встановлено, що за період з 01 квітня 2011 року по 30 листопада 2024 року, відповідачі своєчасно не вносили плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість яка складає 126764,81 грн., в т.ч. 24 217,06 грн. за управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, 11 641,51 грн. за водовідведення, 36 399,19 грн. за централізоване опалення, 27 606,48 грн. за централізоване гаряче водопостачання, 19 928,84 грн. за централізоване холодне водопостачання, 2 855,21 грн. за газ, 2 941,75 грн. внесок на додаткові витрати, 975,27 грн. за вивезення ТПВ, 199,50 грн. земельного податку, 61 519,76 грн.

Ці обставини підтверджуються долученими до справи доказами, які надано позивачем, в свою чергу, відповідачі не скористалися правом подати докази на спростування заявлених вимог та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13).

Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті за управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, за водовідведення, за централізоване опалення, за централізоване гаряче водопостачання, за централізоване холодне водопостачання, за газ, внески на додаткові витрати, за вивезення ТПВ, земельний податок, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано розрахунки щодо основної суми боргу, які, на думку суду, є правомірними та відповідають обставинам справи і не спростовані відповідачами, які власного розрахунку суду не надали.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Судом встановлено, що відповідачі не виконують зобов`язання по оплаті внесків, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за спожиті послуги за період з 01 квітня 2011 року по 30 листопада 2024 року, відповідачі своєчасно не вносили плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість яка складає 126764,81 грн., в т.ч. 24 217,06 грн. за управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, 11 641,51 грн. за водовідведення, 36 399,19 грн. за централізоване опалення, 27 606,48 грн. за централізоване гаряче водопостачання, 19 928,84 грн. за централізоване холодне водопостачання, 2 855,21 грн. за газ, 2 941,75 грн. внесок на додаткові витрати, 975,27 грн. за вивезення ТПВ, 199,50 грн. земельного податку, 61 519,76 грн.

Суд також приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, з огляду на таке.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, що міститься у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідачі, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі № 922/175/18 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

При цьому, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, що була чинною станом на дату подачі позовної заяви, тобто 25 грудня 2023 року, і на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Як зазначалося вище, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 61519,76 грн, 3 % річних в розмірі 16307,36 грн за період з 01 квітня 2011 року по 30 листопада 2024р.

З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на вимогах закону.

Однак, з огляду на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», обґрунтованим є нарахування інфляційної складової боргу та 3 % річних за період з 01 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Як зазначалося раніше, внаслідок невиконання відповідачами свого обов`язку з оплати заборгованості за період з 01 квітня 2011 року по 30 листопада 2024р. виникла заборгованість у розмірі 126764,81 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже суд дійшов висновку, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 204591,93 гривень, що складається із: заборгованості за внесками на управління багатоквартирним будинком в розмірі 13 312,82 грн, заборгованість 126764,81 грн., в т.ч. 24 217,06 грн. за управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території, 11 641,51 грн. за водовідведення, 36 399,19 грн. за централізоване опалення, 27 606,48 грн. за централізоване гаряче водопостачання, 19 928,84 грн. за централізоване холодне водопостачання, 2 855,21 грн. за газ, 2 941,75 грн. внесок на додаткові витрати, 975,27 грн. за вивезення ТПВ, 199,50 грн. земельного податку, 61 519,76 грн., а також втрат від інфляції у розмірі - 61519,76 грн та 3 % річних у розмірі - 16307,36 грн.

Стосовно вимоги про встановлення поряду виконання рішення суду, відповідно до якого нарахування 3 % річних та індексу інфляції слід здійснювати до моменту виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Статтею 265 ЦПК України урегульовано зміст рішення суду, відповідно до частини десятої якої, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.

При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення.

Отже, конструкція вказаної норми надає право суду зазначити нарахування відповідних відсотків, а не обов`язок.

Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, тривалий час на території України діяла заборона нарахування трьох відсотків річних та інфляційних збитків на заборгованість за житло - комунальні послуги, беручи до уваги те, що військові дії на території України безпосередньо впливають на платоспроможність кожного громадянина України, суд не вбачає підстав встановлювати у рішенні суду нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду, в той же час позивач не позбавлений права звернутись в майбутньому до суду з позовом до такої особи про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків внаслідок невиконання рішення суду, у разі його несвоєчасного виконання.

Крім того, суд вважає, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим для його виконання. Нарахування пені та інфляційних втрат має мінливий характер і залежить від кількості днів прострочення зобов`язання, а тому при ухваленні рішення неможливо визначити розмір пені та інфляційних нарахувань, що підлягають сплаті в майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Клопотань про зменшення судових витрат від відповідачів не надходило.

При визначені розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд враховує, категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5371,12 грн., що буде відповідати принципу справедливості та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2455,10 грн., а також стягнути на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 5371,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 526, 625 ЦК України, статтями 1, 7, 9, 12, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 81, 89, 137, 138, 141, 259, 263-265, 274, 280-282,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» () заборгованість у загальному розмірі 204 591,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Працівник охорони здоров`я» () у рівних долях, тобто по 818,00 грн. з кожного відповідача, а також у рівних долях витрати на правову допомогу у розмірі 1790,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

14 квітня 2025 року