Провадження № 2/202/355/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Тарасової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в :

02.09.2021 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0471 га для будівництва та обслуговування належного їй на праві власності житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на домоволодіння вона отримала за договором дарування 30.03.2005 року . Договір дарування нотаріально посвідчений та зареєстрований в порядку , який діяв на час укладення правочину. Дарувальник ОСОБА_3 отримала право власності на домоволодіння в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 , в свою чергу, придбав домоволодіння у відповідача ОСОБА_2 . При укладенні договору купівлі продажу домоволодіння між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не був оформлений перехід права власності на земельну ділянку для обслуговування домоволодіння. ОСОБА_2 просто передав державний акт ОСОБА_5 . Спірна земельна ділянка до тепер по документам належить ОСОБА_2 , який в будинку не проживає і земельною ділянкою не користується. Позивачка вважає, що відповідач, продавши домоволодіння, втратив право власності і на земельну ділянку, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування розташованого на ній нерухомого майна, що йому не належить. Так, відповідно до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України вона , набувши право власності на будинок та господарські споруди , отримала і право власності на земельну ділянку на якій вони розташовані та на частину ділянки для їх обслуговування. Вважає, що неможливість оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку порушує в реалізації її право власності на домоволодіння Тому просила задовольнити позов.

24.11.2021 року Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області було відкрите провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

22.11.2023 року справа передана у зв`язку із зміною підсудності до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

22.11.2023 року справа прийнята до провадження Індустріального районного суду м. Дніпроптровська.

11.09.2024 року в порядку повторного авто розподілу справи справа передана в провадження іншого складу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

13.09.2024 року справа прийнята до провадження в порядку загального позовного провадження.

13.11.2024 року закрите підготовче судове провадження і справа призначена до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились , подана заява про те що позивач наполягає на своїх вимогах та просить розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідач належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду. Рекомендований лист повернувся без вручення з відміткою, що адресат за вказаною адресою не проживає.

Третя особа в судове засідання не з`явилась , про причини неявки не повідомила. Заяви по суті спору не подала.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду , але не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, думку позивача про заочний розгляд справи, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку у відсутність відповідача.

Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступні обставини

Судом встановлено , що за договором дарування жилого будинку від 30.03.2005 року ОСОБА_7 отримала в дар від ОСОБА_3 жилий будинок з господарським спорудами ,що розташований в АДРЕСА_1 .

30 .03.2005 року зазначений договір посвідчений нотаріусом та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за № 1-12888

Відповідно до Витягу про реєстрацію прав власності на домоволодіння № 7157612 від 04.05.205 року власником будинку що розташований в АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_7 .

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.12.2011 року встановлено що ОСОБА_7 28.11.2011 року після одруження змінила прізвище на ОСОБА_8 .

На підставі копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 050153 рішенням виконкому Краматорської міської ради народних депутатів від 05.01.2000 року №6 ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0471 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №0861

Відповідно до довідки Краматорського міського відділу земельних ресурсів від 30.11.2004 року ОСОБА_4 , який придбав житловий будинок та мешкав АДРЕСА_1 державний акт про право власності на земельну ділянку не отримував.

За змістом звіту з експертної оцінки земельної ділянки встановлено, що її вартість на 09.08.2021 року становить 9900 грн.

Відповідно до переліку вулиць, які підлягають перейменуванню в м. Краматорську Донецької області встановлено, що АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку суд виходив із наступного.

Згідно ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання права власності на земельну ділянку позивач посилається на ст. 120 ЗК України в редакції ,що діє, яка встановлює що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення., та на ст.377 ЦК України, яка містить аналогічні положення.

Ст.58 Конституції України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших підзаконних актів, що є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Із офіційного тлумачення Конституційним Судом України положень ч.1 ст.58 Конституції України (Справа N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року), рішення якого є обов`язковим для виконання на території України, встановлено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, в основі переходу права на земельну ділянку на підставі ст.120 ЗК України є перехід права власності на будівлю чи споруду.

Редакція ст.120 Земельного кодексу України неодноразово змінювалась. В редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин був визначений особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим , враховуючи цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, фактично після відчуження жилого будинку колишній власник будинку по суті втрачає право використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Узагальнюючи судову практику в подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі Справа N 689/26/17 Провадження N 14-47цс20 прийшла до висновку , що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Відповідно до правових висновків ВП ВС при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Враховуючи, що позивачка є власником будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування домоволодіння, та в сукупності утворює цілісний об`єкт нерухомості , при тому, що з відповідачем , як власником земельної ділянки та попереднім власником домоволодіння будь-які цивільно-правові угоди не укладались,суд вважає, що набуваючи право власності на житловий будинок, позивачка набула і право власності на земельну ділянку для його обслуговування.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 908 грн., які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України повинні бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0471 га в межах, що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 0500153 від 08.08.2000 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП та номер паспорту не відомий) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 908( дев`ятсот вісім ) гривень

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07.04.2025 року.

Суддя С. І. Доценко