ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/726/24
Позовне провадження Провадження № 2/170/27/25
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2025 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі головуючого - судді Жевнєрової Н.В.,

за участю

секретаря судових засідань - Остапчук Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування - Решетовської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Шацьк та в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України,

в с т а н о в и в: 25 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Позов обгрунтовано тим, що з 23 березня 2011 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . У даному шлюбі в подружжя народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано на підставі рішення суду від 30 грудня 2015 року, яке набрало законної сили. Рішенням суду від 16 листопада 2016 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей разом із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , а також ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивач вказує, що з 2016 року відповідач не цікавиться життям дітей, не бере участь у їх вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює та не забезпечує умов для отримання ними освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Останній раз відповідач бачився з доньками, коли старшій ОСОБА_6 було 3 роки, а молодшій ОСОБА_5 2 роки. З того часу відповідач не виявляв бажання поновити стосунки з дітьми, спілкуватися та бачитися з ними. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав, не вплине на стосунки між ним і дітьми, оскільки стосунки взагалі не були сформовані, позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дітей та в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дітей. На даний час діти разом з позивачем проживають у власному житлі в Республіці Польща, мають посвідки на проживання (карти побуту), відвідують школу та перебувають на утриманні виключно матері. Враховуючи наведені обставини, позивач просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сидорук О.В. позов підтримали повністю, просили вимоги задовольнити.

Позивач пояснила суду, що ніколи не перешкоджала спілкуватися батькові з дітьми. За межами України вона разом з дітьми проживає 6 років. За весь час батько з дітьми не спілкувався. Позивач зверталася до відповідача лише тоді, коли потрібні були відповідні дозволи. Позивач звернула увагу суду, що її думка не була врахована органом опіки та піклування при складенні висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 щодо його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вона категорично заперечує позицію батька про те, що вона перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Крім того, дочка ОСОБА_6 наголосила про те, що вона не хоче спілкуватися з батьком, бо він не спілкується з ними. Після одруження у них стосунки не склалися, неодноразово позивач залишала відповідача, однак заради дітей хотіла зберегти сім`ю, тому поверталася до чоловіка. Відповідач часто вживав алкоголь, застосовував насильство до неї. Тому згодом вона вирішила, що діти не повинні зростати в такій атмосфері та переїхала проживати до матері. Чоловік офіційно не був працевлаштований, інколи їздив на заробітки, після народження дітей перестав їздити. Позивач фактично сама утримувала сім`ю. Діти народилися після двох років подружнього життя, це було свідоме рішення подружжя. Після народження дітей ставлення чоловіка не змінилося. До дітей відповідач відносився добре, казав, що любить їх. Позивач змінила місце проживання у листопаді 2015 року, коли старшій дитині було 2 роки, а меншій 1 рік. Через рік відповідач написав, що хоче побачитися та поспілкуватися з дітьми, приїхав до дітей, провів з ними весь день, ночував, після цього ніяк не спілкувався з дітьми. Коли він приїхав, вони не знали, що це їх батько, вони його не пам`ятали. Після візиту не питали де тато. Позивач просила, щоб відповідач надав дозвіл на виїзд дітей за межі України, оскільки вона вже перебувала в стосунках з іншим чоловіком, з яким хотіла переїхати проживати до Республіки Польща. Відповідач погодився надати дозвіл лише за умови, що позивач не матиме до нього претензій щодо несплати ним аліментів на утримання дітей за три роки, на що позивач погодилась. Влітку 2019 року позивач виїхала за межі України, відповідач з дітьми не бачився, не цікавився їх життям, не телефонував, хоча мав таку можливість. Одного разу позивач просила допомогти з лікуванням дочки, однак він не допоміг. Позивач стверджує, що розповідала дітям про те, що в Україні в них є батько. Діти розуміють, що в них є батько, який їх виховує, та батько, від якого вони народилися, більше вони нічого вони про нього не знають, запитували, чи є в батька ще хтось, позивач розповіла, що ще є тітка. Про біологічного батька діти дізналися 2-3 роки тому. Діти звикли до сім`ї, у якій проживають. Спочатку діти називали її чоловіка дядьком, а згодом почали називати татом, оскільки в них не було свого батька. Позивач планує проживати в Республіці Польща до закінчення дітьми навчання у школі, в подальшому все залежить від рішення дітей. Вони знають, що народилися в Україні, вивчають українську мову, співають в українському хорі. Діти приїжджали в Україну влітку 2021 року, відповідач міг знати про це через соціальні мережі.

На думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільних неповнолітніх дітей буде в повній мірі відповідати інтересам дітей, оскільки вони проживають в іншій державі і для того, щоб їх навчати, лікувати постійно потрібен дозвіл батька, який з ними не контактує. Зокрема, батько не дав дозволу, щоб діти поїхали з хором за кордон, про що позивач його просила ще до війни в Україні. Більше вона з такими проханнями до відповідача не зверталася, оскільки впевнена, що він не дасть дозволу. Основна причина для позбавлення відповідача батьківських прав та, що він не бере участь у вихованні дітей з 2016 року. У разі позбавлення відповідача батьківських прав, діти зможуть безперешкодно реалізовувати свої права, оскільки в такому віці юридичні дії залежать від волі обох батьків, а відповідач чинить постійні перешкоди. Бажання позбавити відповідача батьківських прав виникло зараз, оскільки раніше у позивача не було фінансової спроможності. Вона не хоче, щоб в майбутньому відповідач мав право на утримання його дітьми, оскільки він вважається таким, що сплачував аліменти на їх утримання. Позивач не має наміру більше домовлятися з ним про надання відповідних дозволів, шляхом списання несплачених аліментів, які він категорично відмовляється сплачувати. Теперішній чоловік позивача бере участь в утриманні дітей, має на утриманні ще двох дітей, на даний час усиновлення ним дітей позивача не є в пріоритеті.

Представник позивача адвокат Сидорук О.В. наголосила, що відповідач з 2016 року фактично самоусунувся від участі у вихованні дітей, хоча мав таку можливість. Відповідач не звертався за захистом своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, ніколи не сплачував аліменти на їх утримання. Представник позивача вважає безпідставними твердження відповідача про намір позивача набути для дітей іноземне громадянство. Відповідач просто заперечує щодо позову, однак не надає суду жодних доказів щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав. Представник позивача вважає, що позбавлення відповідача батькіських прав буде в повній мірі відповідати інтересам дітей.

Відповідач ОСОБА_3 , належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув, надіслав на адресу заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, він не зможе прибути в судове засідання, оскільки не перебуває за місцем свого проживання. Відповідач категорично заперечує щодо задоволення позову, вважає, що позивач має намір позбавити його батьківських прав виключно у своїх інтересах, оскільки неодноразово повідомляла відповідачу, що хоче щоб діти отримали іноземне громадянство, просила відповідача надати відповідний дозвіл. Після виїзду за кордон позивач категорично заборонила відповідачу спілкуватися з дітьми, наголошувала на тому, що в них є інший батько. Відповідач сподівається, що рішення суду у даній справі буде відповідати інтересам дітей.

Представник органу опіки та піклування Камінь-Каширської міської ради Решетовська Н.О. вважає, що задоволення позовних вимог та позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей не буде в повній мірі відповідати інтересам дітей.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, з огляду на об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд установив, відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 з 23.03.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 30.12.2015, яке набрало законної сили.

В даному шлюбі в подружжя народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2023, серії НОМЕР_1 , виданими повторно відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління юстиції.

Після розірвання шлюбу місце проживання малолітніх дітей рішенням суду від 16.11.2016 визначено разом із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей.

Станом на серпень 2024 року сукупний розмір заборгованості зі сплати ОСОБА_3 аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження становить 169 357, 13 гривень.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява позивача від 11.09.2018 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

З матеріалів справи встановлено, що з 2019 року позивач ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком та спільними з відповідачем неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у Республіці Польща, мають посвідки на проживання (карти побуту), діти відвідують місцеву школу.

16 вересня 2024 року представник позивача адвокат Сидорук О.В. звернулася до виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, як органу опіки та піклування, із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також проведення невимушеної бесіди (по телефону/відеозв`язку за допомогою програмних застосунків) та з`ясування думки дітей щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

В підготовчому засіданні 14.11.2024 представник позивача повідомила суду, що стороні позивача було відмовлено в наданні висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому ухвалою суду постановлено доручити виконавчому комітету Камінь-Каширської міської ради підготувати та надати суду вказаний висновок, з урахуванням з`ясованої органом опіки та піклування думки дітей.

28 листопада 2024 року рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, як органу опіки та піклування, затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . У висновку вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 23.03.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них народилися дві доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Сімейні віносини між подружжям не склалися. Рішенням Шацького районного суду від 30.12.2015 № 170/772/15-ц шлюб розірвано, рішення набрало законної сили 26.01.2016, рішенням Шацького районного суду від 16.11.2016 у справі №170/560/16-ц визначено місце проживання дітей з матір`ю. В подальшому матір з дітьми поїхала до Республіки Польща, де перебуває та проживає на даний час. Зі слів матері ОСОБА_1 лише вона займалась утриманням та вихованням дітей від народження до теперішнього часу, батько дітей не підтримує з ними стосунків. Згідно з довідкою-характеристикою Прип`ятського старостинського округу Шацької селищної ради компрометуючих матеріалів чи повідомлень, скарг щодо ОСОБА_3 до виконавчого комітету селищної ради не надходило. Працівники відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради» 27.11.2024 зателефонували ОСОБА_3 та запропонували написати пояснення та висловити свою думку щодо позбавлення його батьківських прав щодо його дітей. 28.11.2024 ОСОБА_3 через застосунок «Вайбер» надіслав начальнику Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради письмову заяву, у якій вказав, що колишня дружина ОСОБА_1 перешкоджала його спілкуванню з дітьми, тому він не сплачував аліменти на дітей. Колишня дружина має намір зробити дітям громадянство Республіки Польща. Він категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, хоче спілкуватися з дітьми та підтримувати з ними зв`язки. На виконання ухвали суду було проведено невимушену бесіду по телефону за допомогою програмного застосунку «Вайбер» за номером телефону матері ОСОБА_1 та з`ясовано думку дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , в ході якої діти повідомили, що не пам`ятають біологічного батька та не спілкуються з ним. Беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, попри існування неналежного піклування про дитину зі сторони батька, достатніх підстав для позбавлення його батьківських прав орган опіки та піклування не встановив, вважає позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав недоцільним, таким, що не відповідає інтересам дітей.

На виконання ухвали суду від 14.11.2024 в частині з`ясування органом опіки та піклування думки дітей начальник Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради Решетовська Н.О. повідомила суду, що за допомогою програмного застосунку «Вайбер» за номером телефону матері ОСОБА_1 було з`ясовано думку дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . В ході розмови діти повідомили, що не пам`ятають біологічного батька та не спілкуються з ним. В судовому засіданні ОСОБА_8 доповнила, що в ході телефонної розмови мама дітей - позивач ОСОБА_1 підганяла дітей та підказувала їм, що потрібно казати.

В матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_3 , яку він надіслав представнику органу опіки та піклування через застосунок «Вайбер». У своїй заяві відповідач вказує, що заперечує проти позову. На його думку, позивач має намір позбавити його батьківських прав щодо їх спільних дітей, оскільки хоче щоб діти отримали іноземне громадянство, про що вона йому неодноразово говорила. Після розлучення вона робила все можливе для того, щоб діти не спілкувалися з ним, наголошуючи на тому, що в них є інший батько. Всі спроби відповідача поспілкуватися з дітьми позивач ігнорувала, тому він відмовлявся плати аліменти на дітей. Останній раз він бачив дітей у 2016 році. Після одруження з іншим чоловіком позивач категорично заборонила йому бачитися та спілкуватися з дітьми. Після того, як колишня дружина разом з дітьми поїхала проживати за кордон, він не мав жодних контактів та засобів зв`язку з ними, коли вони приїжджали в Україну вона це приховувала, наголошуючи на тому, що вона не хоче травмувати дітей. Всі спроби відповідача поспілкуватися з дітьми позивач ігнорує. Відповідач заперечує проти позову, вважає, що коли діти стануть повнолітніми, зможуть самостійно обрати країну, в якій захочуть проживати. На думку відповідача, позивач навмисно забороняє дітям спілкуватися з ним, щоб вони вважали своїм батьком її теперішнього чоловіка.

Відповідно до інформаційної довідки СПД №2 (сел. Шацьк) Ковельського РУП ГУНПу Волинській області №10870-2024 станом на 26.08.2024 згідно з базою даних «ІКС ІПНП» України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, превентивні заходи щодо нього, згідно із Законом України «Про Національну поліцію», не застосовувалися. Допитана в судовому засіданні як свідок мати позивача ОСОБА_9 пояснила суду, що майже відразу після одруження її дочка ОСОБА_1 втікала від свого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки він вживав спиртні напої та бив дочку, навіть в громадських місцях міг поводитися неадекватно. Після народження дітей його поведінка не змінилася, але дочка мала намір зберегти сім`ю та налагодити стосунки зі своїм чоловіком. Свідок стверджує, що рідко бачила відповідача тверезим, він не працював, про дітей не піклувався, фінансово не допомагав. Після того, як діти почали ходити у дитячий садок, відповідач поскаржився у Службу у справах дітей. Мати відповідача, баба дітей, зателефонувала до неї та запропонувала, щоб дітей віддали їм, якщо мати не має часу на них. Свідок пояснила, що її дочка ніколи не перешкоджала спілкуватися батькові з дітьми. Діти, коли приїхали в Польщу, не знали хто їх тато, теперішнього чоловіка дочки ОСОБА_10 називали батьком ще коли жили в Україні. Про батька ОСОБА_3 вони дізналися в 2024 році, раніше про свого батька вони не знали бо були малі.

Свідок ОСОБА_12 , подруга матері позивача, пояснила суду, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_9 постійно жалілася, що ОСОБА_3 б`є її дочку. Після того, як позивач переїхала проживати до своєї мами, свідок не бачила батька дітей, ОСОБА_1 з мамою утримувала дітей. Потім ОСОБА_1 поїхала жити у Польщу.

Свідок ОСОБА_16 , подруга матері позивача, пояснила суду, що діти не знають, хто їх батько, в ОСОБА_1 є інший чоловік, діти називають його татом, вони лише недавно дізналися, що в них є інший батько. На думку свідка, позивач приховала від дітей інформацію про те, що у них є інший батько, тому що її теперішній чоловік ОСОБА_10 виховує та утримує її дітей.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Позбавлення батьківських прав насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити, який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Оцінивши досліджені докази та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача суду не надано достатніх та переконливих доказів, що свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дітей, або докази, які характеризують відповідача, як особу, що становить реальну загрозу для дітей, для їх здоров`я та психічного розвитку. Наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання їй належного утримання.

Крім факту, що батько не підтримував з дітьми відносини з 2016 року та не сплачував аліменти на їх утримання, суд не встановив будь-яких інших безумовних обставин, які могли б виправдати позбавлення відповідача батьківських прав.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських прав із незалежних від неї причин.

На думку суду, перебування матері з дітьми з 2019 року на території іноземної держави, а також обмежена можливість відповідача через воєнний стан виїжджати за межі України, є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування відповідача з дітьми та його участь у їх вихованні. Крім того, з огляду на пояснення позивача та показання свідків, суд вважає, що вочевидь позивач повідомила дітям про те, що у них є інший батько, лише після того, коли суд наполіг на з`ясуванні органом опіки та піклування думки дітей. Повну й абсолютну заборону контактів між дитиною та біологічним батьком неможливо використовувати як засіб виховання або покарання батька. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його доньками, а не ймовірне батьківське відчуження, або інші перешкоди, то ця обставина не є достатньою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей. Батько у своїх заявах, які він надав органу опіки та піклування та суду, наполегливо вказує, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає спілкуватися з дітьми, не втратив інтерес до дітей, в майбутньому діти зможуть самостійно зробити вибір у якій країні вони хочуть проживати. За дев`ять років відсутності спілкування з батьком діти дійсно встановила міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю та її чоловіком. Для дітей це є їх сім`я і вони не пам`ятають біологічного батька. Однак такі відносини не виправдовують позбавлення можливості відновити зв`язок дітей зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дітей очевидно, що дітям краще залишатися в сім`ї, де у них вже склався відповідний зв`язок, однак цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дітьми і можливості такого спілкування в майбутньому. Отже, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з доньками, тривав достатньо довго, однак цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між доньками та їх біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не фактом відсутності спілкування протягом певного періоду життя. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Поряд з цим, враховуючи те, що зі спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку самостійно, висловлені дітьми думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу всіх інших факторів та обставин справи для визначення їхніх найкращих інтересів.

На думку суду, надання батькові можливості відновити спілкування зі своїми дітьми буде в повній мірі відповідати найкращим інтересам дітей. Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідач повинен реальною змінити ставлення щодо виконання своїх батьківських обов`язків та своєю поведінкою продемонструвати дійсне бажання відновити реальні зв`язки з дітьми.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України, потрібно відмовити.

На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, керуючись ст.ст. 12, 56, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 11.04.2025.

Суддя /підпис/ Н.В.Жевнєрова

Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Жевнєрова