єдиний унікальний номер справи 531/2172/24
номер провадження 2/531/225/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Лобач Наталії Іванівни, до Ланнівської сільської ради Відділу соціального захисту населення, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Лобач Н.І., звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить встановити факт самостійного виховання ним дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позові посилається на те, що позивач перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_2 . З осені 2022 сторони припинили подружні відносини та почали проживати окремо. Рішенням Карлівського районного суду Полтавські області від 03 травня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано та було визначено місце проживання спільного сина ОСОБА_4 з батьком Після розірвання шлюбу син залишився проживати з батьком з покладенням на нього обов`язку щодо утримання та виховання малолітнього сина. Мати дитини довгий час проживає за кордоном. Син повністю знаходиться на утриманні позивача та під його наглядом, ОСОБА_1 самостійно вирішує питання щодо виховання, навчання, лікування дитини. Встановлення даного факту позивачу необхідно для отримання соціальної допомоги, пільг батькам одинакам , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач до суду не з`явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Представник відповідача Ланнівської сільської ради до суду не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без участі уповноваженого ними представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, у встановленому законом порядку.

Дослідивши докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст.15 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як визначено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_2 .

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 03.05.2023 по справі № 531/946/23 вирішено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований 12.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 14 розірвати; визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , з покладенням на батька обов`язку щодо утримання та виховання малолітнього сина ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання, позивач з сином проживають в АДРЕСА_1 . Дитина має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним, має сучасні гаджети для дистанційного навчання.

З довідки опорного закладу «Ланнівський ліцей» від 06.06.2024, де навчається ОСОБА_2 , дитина проживає з батьком, ОСОБА_4 завжди охайний, доглянутий, регулярно відвідує заняття в школі. Мати не спілкується з педагогами, які навчають дитину, не бере участі у класних заходах, не була присутня на батьківських зборах жодного разу.

У матеріалах справи мається копія письмової заяви матері дитини ОСОБА_5 , у якій вона не заперечує проти задоволення позову, вказує на те, що проживає за кордоном.

До матеріалів справи додано військовий квиток позивача серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що медичною комісією його визнано придатним до військової служби.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Аналогічний обов`язок громадян України кореспондується із статтею 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), статтею 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон України «Про оборону України»).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом росії, який триває і тепер.

Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Статтею 22 вказаного Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.

Отож захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком кожного військовозобов`язаного громадянина України за відсутності випадків, визначених законами України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, встановлення факту самостійного виховання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби.

Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у такій редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.

Аналогічного змісту підстави для звільнення з військової служби викладені в абзаці сьомому пункту 2, абзаці шостому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами, внесеними Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Так, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки [військовослужбовці], які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав. Таке унормування зумовлене обставинам, за яких такий вичерпний перелік підстав [за яких особа, яка виховує самостійно дитину (дітей) віком до 18 років, може оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби (у редакції до 18 травня 2024 року)] не враховував усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Згідно викладеного вище, вбачається, що наявності рішення суду від 03 травня 2023 року, яким визначено місцем проживання неповнолітнього сина ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 , для можливості реалізації позивачем права на звільнення з військової служби, не достатньо, а підставу для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що факт самостійного виховання позивачем сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено належними та допустимими доказами та наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,15, 79,81,263,264,265,268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Лобач Наталії Іванівни, до Ланнівської сільської ради Відділу соціального захисту населення, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує сина, віком до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя