Справа № 466/1088/25
Провадження № 2/466/1442/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ханас С.О.

за участю представника позивача Лутчин Р.Б.

представника відповідача Кузьмич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,-

в с т а н о в и в:

31.01.2025 ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 8773,03 грн., а саме: - за період з 01.10.2022 по 31.12.2024 за послуги з постачання теплової енергії (на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в т.ч. абонплата) у розмірі 3560,88 грн., пеня у розмірі 86,28 грн., інфляційні нарахування у розмірі 85,16 грн., 3% річних у розмірі 18,58 грн.; - за період з 01.10.2022 по 31.12.2024 за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, в т.ч. абонплата) у розмірі 4762,29 грн., пеня у розмірі 98,81 грн., інфляційні нарахування у розмірі 136,96 грн., 3% річних у розмірі 24,07 грн., а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачка зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно користується послугами з теплопостачання.

Зазначає, що відповідачці для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати. Акцентовано, що оскільки мешканці будинку АДРЕСА_2 не прийняли модель організації договірних відносин, тому між споживачами та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг. Відтак, з 01.12.2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачкою вважаються укладеними індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю природою є публічними договорами приєднання. Зазначені договори є опубліковані на офіційному вебсайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за покликанням: https://lmkp.lte.lviv.ua.

Посилається на те, що із змісту п. 5. Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та п. 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води вбачається, що виконавець зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на мовах, що визначені цими договорами. Здійснено покликання на законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг. Зокрема, на п. 2 Розділу V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315, в якій зазначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Посилаєтьсґя на абз. 6 п. 14 та абз. 4 п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, в якій закріплено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Разом з тим, покликається на ст.ст. 7, 9, 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», в яких, зокрема, зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Зазначає, що ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України, зокрема, встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачка всупереч вимогам законодавства не сплачувала за надані та спожиті послуги, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість у розмірі 8773,03 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою від 06.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

06.03.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечують, вважають його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема, зазначає, що в відповідачки не могла утворитися заборгованість за послуги з централізованого опалення та за послуги з постачання гарячоі? води за період з 01.10.2022 по 31.12.2024, оскільки такі послуги за адресою: АДРЕСА_1 не надаються та з об`єктивних причин не можуть бути надані, починаючи з 2010 року. Зауважує, що 15.01.2010 року виконавчий комітет Львівської міської ради, розглянувши колективне звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 , прийняв рішення № 06 від 15.01.2010 року «Про надання дозволу на відключення від системи центрального опалення та гарячого водопостачання і влаштування індивідуальних систем опалення у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 на АДРЕСА_2 ». Підставою для відключення стало незадоволення мешканців якістю і вартістю отримуваних від ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг, і як наслідок небажання надалі отримувати послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго», а забезпечувати себе гарячою водою і теплом індивідуально. Підкреслює, що вищенаведеним рішенням (п. 1) виконавчий комітет Львівської міської ради, зокрема, затвердив висновок постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, при виконавчому комітеті Львівської міської ради. Звертає увагу суду, що на виконання наведеного вище рішення виконавчого комітету Львівської міської ради уповноваженими особа ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відключено цілий перший під`їзд будинку АДРЕСА_2 (квартири АДРЕСА_29 ), про що складено акт 26.07.2010 року, в якому зазначено, що систему централізованого опалення та гаряче водопостачання в 1-му під`їзді будинку АДРЕСА_2 відключено згідно проектного рішення з видимим розривом з заглушенням трубопроводів (витоки відсутні). Додатково повідомляє, що, починаючи з 2010 року, ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнавало той факт, що ним не надаються послуги централізованого опалення і постачання гарячої води мешканцям 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , про що свідчить акт від 15.12.2016, підписаний представниками ПП «Управляюча компанія «Рідний дім» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» та те, що з 2010 по 2022 роки жодні рахунки відповідачці за послуги централізованого опалення і постачання гарячої води не виставлялися. Вказує, що обставина неможливості надання відповідачці послуг централізованого опалення і постачання гарячої води також підтверджуються довідкою від 19.06.2024 № 102, виданою приватним підприємством «Управляюча компанія «Рідний дім», в якій зазначено, що «1-ий під`їзд житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 повністю (включно з місцями загального користування) відключений від будинкової системи опалення та гарячого водопостачання з утворенням видимих розривів на трубопроводах в підвалі будинку з 15.01.2010 року згідно Рішення ЛМР № 06 від 15.01.2010 року, акту від 26.07.2010 року, акту від 15.12.2016 року». Акцентує увагу суду, що під`їзд АДРЕСА_30 з усіма квартирами і площами загального користування (сходова клітка, підвальне приміщення, горище), що межують з квартирами 1-го під`їзду, починаючи з 2010 року, був відключений від мереж гарячого водопостачання і теплопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго» з дотриманням усіх вимог і у відповідності до розробленого і погодженого у встановленому порядку Проекту Відключення споживачів від центрального опалення житлового будинку на АДРЕСА_2 . Отже, доходить висновку, що ЛМКП «Львівтеплоенерго», починаючи з 2010 року, не надає та об`єктивно не може надавати відповідачці послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, у тому числі на опалення площ загального користування 1-го під`їзду, а тому вважають вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

25.03.2025 року від ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив позов задовольнити, оскільки нарахування за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води здійснено на основі законодавства України у сфері житлово-комунальних послуг.

26.03.2025 року представником відповідача подано заперечення на позов, в якому звертають увагу на постанову Львівського апеляційного суду від 22.12.2023 року по справі № 466/993/22 , в межах якої суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення коштів з споживачів за централізоване опалення та гаряче водопостачання, зазначив, що «встановивши, що у спірний період відповідачі теплової енергії не отримували, оскільки квартира відключена від системи централізованого опалення, а нарахування плати за послуги з теплопостачання здійснено позивачем в загальному порядку, в той час, як такі послуги надаватися фізично не могли, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення спірної заборгованості».

У судовому засіданні 09.04.2025 року представник позивача позов підтримала з підстав, що наведені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачки проти позову заперечив з мотивів, які наведені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд доходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» №1 від 30.01.2025 вбачається, що відповідачка зареєстрована та проживає в приватизованій квартирі АДРЕСА_31 . Разом із відповідачкою у згаданій квартирі зареєстровані її неповнолітні діти ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Із змісту п. 5. індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року та п. 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води 01.12.2021 року вбачається, що виконавець зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на мовах, що визначені цими договорами.

Із розрахунку заборгованості, яка подана позивачем випливає, що сума заборгованості відповідачки перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.10.2022 року по 31.12.2024 року за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, включаючи пеню, інфляційні втрати, 3% річних становить 8773,03 грн.

Окрім цього судом з`ясовано, що 24.09.2009 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» видано технічні умови на відключення від мереж ЦО і ГВП 1-го під`їзду житлового будинку по АДРЕСА_2 . На підставі виданих технічних умов, ФОП ОСОБА_5 розробила робочий проект відключення споживачів від центрального опалення житлового будинку на АДРЕСА_32 .

15.01.2010 року виконавчий комітет Львівської міської ради, розглянувши колективне звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 , прийняв рішення № 06 від 15.01.2010 року «Про надання дозволу на відключення від системи центрального опалення та гарячого водопостачання і влаштування індивідуальних систем опалення у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 на АДРЕСА_2 ».

На виконання наведеного вище рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 06 від 15.01.2010 року уповноваженими особа ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відключено перший під`їзд будинку АДРЕСА_2 (квартири АДРЕСА_29 ), про що складено акт 26.07.2010 року. У цьому акті, зокрема, зазначено, що систему централізованого опалення та гаряче водопостачання в 1-му під`їзді будинку АДРЕСА_2 відключено згідно проектного рішення з видимим розривом з заглушенням трубопроводів (витоки відсутні).

15.12.2016 уповноваженими представниками ПП «Управляюча компанія «Рідний дім» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» складено ще один акт, в якому констатовано, що 1-й під`їзд житлового будинку по АДРЕСА_2 повністю (виключно з місцями загального користування) відключений від будинкової системи опалення та гарячого водопостачання з утворенням видимих розривів на трубопроводах в підвалі будинку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Із змісту позову, відповіді на відзив, а також пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що позивач визнає, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню обставина, що, починаючи 2010 року усі квартири першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зокрема квартира АДРЕСА_8 , в якій зареєстрована і проживає відповідачка, були відключені від системи центрального опалення та гарячого водопостачання. Таке відключення було проведено на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 06 від 15.01.2010 року «Про надання дозволу на відключення від системи центрального опалення та гарячого водопостачання і влаштування індивідуальних систем опалення у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 на АДРЕСА_2 ». Так, обставина дійсного відключення квартир першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зокрема квартири АДРЕСА_8 , від системи центрального опалення та гарячого водопостачання підтверджується актом від 26.07.2010 року та 15.12.2016 року, підписантом якого є, зокрема, ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Таким чином, в даному випадку, існує спір лише щодо оплати послуг за опалення відповідачкою місць загального користування будинку.

Як зазначає позивач, з 01.12.2021 року між сторонами вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю природою є публічними договорами приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

За наведеним у пунктах 2, 5, 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначенням: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень Кабінету Міністрів України належать затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії» (далі Правила). Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Відповідно до п. 13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

Однак, позивачем не надано суду ні підписаної відповідачкою заяви-приєднання до індивідуальних договір про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, ні документу, що підтверджує сплату відповідачкою рахунка за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, ні документ, що підтверджує надсилання відповідачкою через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію», ні докази, які б підтверджували факт отримання відповідачкою наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Суд зауважує, що сам по собі розрахунок заборгованості, представлений позивачем у якості доказу у даному спорі, в розумінні 77-80 ЦПК України не підтверджує факту отримання відповідачкою послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

Отже, позивачем не представлено суду доказів, які б підтверджували, що відповідачка здійснила приєднання до індивідуальних договір про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (акцептування договорів).

Щодо способу нарахування та розміру заборгованості, що нарахована позивачем за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за спірний період, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: 1) у разі якщо частина води була витрачена на полив клумб і газонів, прибирання місць загального користування тощо та/або гарячої води - на прибирання місць загального користування тощо, обсяг відповідно питної, гарячої води, що розподіляється між споживачами, зменшується на обсяг, витрачений на такі загальнобудинкові потреби, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку; 2) у разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показаннями вузлів розподільного обліку. Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства

Відтак, суд доходить висновку, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго», не містять належної інформації щодо способу нарахування заборгованості, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах. У матеріалах справи відсутні докази щодо зняття помісячних показників загальнобудинкового лічильника обліку гарячого водопостачання за період 2022-2024 років.

Жодних інших доказів, які б вказували на вірний розрахунок, здійснених позивачем нарахувань, позивачем не надано. Фактично позивачем лише надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої він просять, яка здійснена відповідно до нормативно-правових актів, однак без належних доказів надання комунальних послуг, відповідно до цих же нормативно-правових актів. Розрахунки заборгованості, які подані позивачем, за наявності заперечень з приводу надання та отримання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, не можна вважати належними доказами на підтвердження надання відповідних комунальних послуг, надання їх відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надані послуги.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що проектом будинку АДРЕСА_2 , зокрема 1-го під`їзду, передбачалося встановлення опалювальних приладів у місцях загального користування. Так, згідно роз`яснення Міністерства Регіонального Розвитку, Будівництва та Житлово-Комунального Господарства України щодо розрахунку вартості оплати опалення місць загального користування № 8/20-357-14 від 24.04.2014, у будинках, де проектом не передбачено встановлення опалювальних приладів на сходових клітинах та у житлових будинках, уведених за нестандартними проектами, підтримання температури вище 0° С у місцях загального користування відбувається за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. У таких випадках плата за опалення місць загального користування окремо не встановлюється.

Отже, оскільки позивач не довів, що відповідачка здійснила приєднання до індивідуальних договір про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (акцептування договорів), враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт надання відповідачці послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а також те, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго», не містять належної інформації щодо способу нарахування такої, не містять показників загальнобудинкового лічильника опалення та лічильника обліку гарячої води, містять вибіркові, часткові дані, необхідні до зазначення у такого роду актах, суд відмовляє в задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, то відповідно похідна вимога про стягнення з відповідачки пені, інфляційних нарахувань та 3% річних також не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволені позовних вимог, понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», ЄДРПОУ - 05506460, юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1 до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_33 про стягнення заборгованості у розмірі 8773,03 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. Б. Білінська