ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 759/16487/21

провадження № 61-13382св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва, в складі судді Колдіної О. О., від 01 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., від 11 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії та договором кредиту.

2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 10 жовтня 2008 року між ним і АТ «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту № 700/744019-KV, за умовами якого банк зобов`язався надати йому кредит у розмірі 60 000 дол. США.

3. Крім того, 28 лютого 2008 року між ним та банком укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/352-С, за умовами якого банк зобов`язався надати йому кредит у розмірі 500 000грн.

4. Зазначав, що уклавши з банком кредитні договори, він сплатив комісію за видачу кредитних коштів, тобто сплатив повну вартість фінансових послуг, однак банк не видав всю суму кредиту. Залишок невиданих кредитних коштів становить 320 000 грн за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 030.29-50/352-С та 48 000 дол. США за договором кредиту від 10 жовтня 2008 року № 700/744019- KV.

5. Вказував, що у період із 14 жовтня 2008 року до 01 жовтня 2010 року відповідачу нараховано проценти за прострочення надання послуг з видачі кредитних коштів та стосовно частини цих нарахованих процентів прийнято рішення щодо зарахування однорідних зустрічних вимог, строк виконання яких настав відповідно до положень статті 601 ЦК України (з одного боку борг позивача перед відповідачем щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, повернення тіла кредиту, а з іншого - борг відповідача перед позивачем щодо сплати процентів за прострочення виконання зобов`язання). Про прийняті рішення він повідомив відповідача у період

з 08 грудня 2008 року до 01 жовтня 2010 року.

6. Вважає, що АТ «Альфа Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», має відповідати перед ним за невидані кредитні кошти, тому ним нараховані штрафні санкції за період з 22 липня 2020 року до 21 липня 2021 року. Банк мав сплатити пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

7. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 лютого 2008 року

№ 030.29-50/352-С за період з 22 липня 2020 року до 21 липня 2021 року в розмірі 3 504 000 грн та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором кредиту від 10 жовтня 2008 року № 700/744019-КV за період з

22 липня 2020 року до 21 липня 2021 року у розмірі 525 600 дол. США.

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

8. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого

2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

9. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив, що позивач не довів, що між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки з матеріалів справи та укладених договорів не встановлено, що відбулось припинення одночасно двох зобов`язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в іншому навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому), оскільки за укладеними договорами позивач є позичальником кредитних коштів, а кредитором - банк.

10. Крім того, суди вказали, що позивач не надав доказів, що у сторін існують однорідні зустрічні вимоги, оскільки зобов`язань, у яких відповідач був би боржником позивача, між сторонами внаслідок укладення кредитних договорів не виникало і ці обставини вже встановлені судовим рішенням.

11. Постановою Верховного Суду від 27червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Київського апеляційного суду

від 28 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

12. Постанова Верховного Суду мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що ОСОБА_1 був сповіщений про дату судового розгляду шляхом повідомлення через Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» або шляхом направлення судової повістки поштою за адресою його проживання.

13. Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року залишено без змін.

14. Постанова суду мотивована тим, що тлумачення частини п`ятої статті

10 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 1056 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов`язання кредитодавця з видачі кредиту має специфічні властивості, і з урахуванням його сутності не можна зобов`язати банк видати кредит. В такій ситуації потрібно ставити питання перед судом про покладення на боржника обов`язку відшкодувати збитки, а не реально виконати зобов`язання. Цей підхід базується на тому, що обов`язки з надання кредиту та сплати боргу є кардинально різними за юридичною сутністю, примус до виконання обов`язку видати кредит в натурі, не допускається.

Якщо позичальник вважає таку відмову банку необґрунтованою, належним способом захисту є позов про компенсацію збитків, зокрема, витрат позичальника, пов`язаних з більшим розміром відсотків, під які отриманий кредит в іншому банку, на страхування, сплату комісій у зв`язку з укладенням кредитного договору, за яким не отримано кредит (його частина), тощо.

15. Посилаючись на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з невиконанням (простроченням виконання) зобов`язання кредитодавця з видачі кредиту не можуть бути застосовані.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і передати справу на новий судовий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року.

18. Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у листопаді 2024 року надійшли до Верховного Суду.

19. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15, від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15,

від 03 травня 2018 року у справі № 686/6910/16, від 03 липня 2019 року

у справі № 342/180/17, від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18,

від 23 серпня 2023 року у справі № 564/282/16, а також у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 в справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,

23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), яким підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, частина п`ята статті 10 Закону застосовується до спірних правовідносин.

23. Вказує, що суди не дослідили позовну заяву, до якої додано акти зарахування однорідних зустрічних вимог, строк виконання яких настав.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 10 жовтня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 700/744019-КV, згідно з умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру у сумі

60 000 дол. США зі сплатою 16 % річних та комісій (пункт 1.1 договору).

25. 28 лютого 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030.29-50/352-С, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику гроші у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання окремими частинами (кожна частина окремо - транш) зі сплатою 14,5 % річних у межах максимального ліміту заборгованості до 500 000 грн (пункт 1.1 договору).

26. 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

27. Згідно з інформацією банківської ліцензії від 01 грудня 2022 року № 61, дата запису в Державному реєстрі банків 01 грудня 2022 року, АТ «Альфа-Банк» було перейменовано в АТ «Сенс Банк».

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

29. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

30. Предметом спору у розглядуваній справі є вимога ОСОБА_1 до

АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 лютого 2008 року № 030.29-50/352-С за період з 22 липня 2020 року до 21 липня 2021 року в розмірі 3 504 000 грн та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором кредиту від 10 жовтня 2008 року

№ 700/744019-КV за період з 22 липня 2020 року до 21 липня 2021 року в розмірі 525 600 дол. США.

31. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

32. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

33. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

34. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

35. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

36. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

37. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

38. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

39. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

40. У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання бо іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

41. Кредитодавець має право відмовитися від надання позичальникові передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов`язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором (стаття 1056 ЦК України).

42. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі

№ 757/76933/17, предметом розгляду якої були подібні вимоги

ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» за період з 28 грудня 2016 року по 27 грудня 2017 року; у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 752/5765/23, предметом розгляду якої були подібні вимоги ОСОБА_1 до AT «Сенс Банк», за період з 25 березня 2022 року до 24 березня 2023 року дійшов висновку, що частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з невиконанням (простроченням виконання) зобов`язання кредитодавця по видачі кредиту, не може бути застосована, оскільки:

- тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що зобов`язання кредитодавця по видачі кредиту є специфічними по своїй юридичній сутності. І з урахуванням його сутності неможна зобов`язати банк видати кредит. В такій ситуації потрібно ставити питання перед судом про покладення на боржника обов`язку відшкодувати збитки, а не реально виконати зобов`язання. Такий підхід базується на тому, що обов`язки з надання кредиту та сплати боргу є кардинально різними по своїй юридичній сутності і, з урахуванням сутності кредитного договору, примус до виконання обов`язку видати кредит у натурі не допускається;

- якщо позичальник вважає таку відмову банку необґрунтованою, в цій ситуації належним способом захисту є позов про компенсацію збитків, зокрема, витратпозичальника, пов`язаних з більшим розміром відсотків, під які отриманий кредит в іншому банку, на страхування, сплату комісій у зв`язку з укладенням кредитного договору, за яким не отримано кредит (його частина), тощо.

43. Подібнівисновки викладені Верховним Судом також у постанові

від 17 квітня 2024 року у справі № 761/20966/19.

44. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

45. Врахувавши викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту його права/інтересу, що є самостійною підставою для відмови в позові.

46. Доводи заявника щодо незастосування Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 в справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) обґрунтовано були відхилені апеляційним судом.

47. Жодним учасником процесу не оспорюється та суди не спростовують висновки Конституційного Суду України про те, що в договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, однак у цій справі вирішується питання про застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у випадку невиконання (прострочення виконання) кредитодавцем зобов`язання з видачі кредиту.

48. З урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, висновки судів по суті вирішення спору не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15, від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15, від 03 травня 2018 року у справі № 686/6910/16, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, від 07 липня

2021 року у справі № 703/1518/18, від 23 серпня 2023 року у справі

№ 564/282/16, а також у постанові Верховного Суду України від 11 травня

2016 року у справі № 6-37цс16, на які заявник посилався у касаційній скарзі.

49. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija

v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

50. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, значною мірою зводяться до незгоди зі встановленими судами обставинами та переоцінкою доказів, в той час як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

51. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.

52. Відповідно до першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович