КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 370/2321/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8682/2025Головуючий у суді першої інстанції - Косенко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Щербака Є.М.,

представника відповідача ОСОБА_9,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Щербаком Євгеном Миколайовичем, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь:

- 87200,00 доларів США основної заборгованості, що в перерахунку на національну валюту, за офіційним курсом встановленим Національним банком України щодо долара США станом на 18.09.2023, 1 долар США = 36,5686 грн., складає 3188781, 22 грн.;

- 8759, 02 доларів США компенсації у розмірі 3 % річних, що в перерахунку на національну валюту, за офіційним курсом встановленим Національним банком України щодо долара США станом на 18.09.2023, 1 долар США = 36,5686 грн., складає 320305,09 грн.;

- 365 686,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10.08.2007 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у загальному розмірі 156600,00 доларів США та зобов`язався повернути їх позивачеві у строк до 10.08.2008.

На підтвердження отримання грошових коштів, у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, того ж дня (10.08.2007), ОСОБА_2 власноруч, у присутності двох свідків - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було складено 2 розписки про отримання від ОСОБА_1 : 112000,00 доларів США, строк повернення позики до 10.08.2008 та 44600,00 доларів США, строк повернення до 10.08.2008.

Однак, у порушення взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі та строки, передбачені укладеним 10.08.2007 з ОСОБА_1 договором позики, не повернув.

Так, за період з 2007 по 2014 роки відповідачем було повернуто позивачу лише 59400,00 доларів США із 156 600, 00 доларів США, взятих у борг.

Разом з тим, 10.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати письмову відповідь щодо строків повернення залишку (97 200,00 доларів США), взятих ОСОБА_2 у нього в позику грошових коштів.

У відповідь позивач отримав лист від очолюваного ОСОБА_2 ТОВ «Карго-Транс- Сервіс», в якому було зазначено наступне: «Відповідно вашого листа від 10.12.2015 року мій борг в розмірі 97 200 (дев`яносто сім тисяч двісті) доларів США, буде повернуто протягом 2016-2018 років, з урахуванням відсотків».

Проте, у строки зазначені відповідачем у листі від 10.12.2015, залишок позики також не був ним повернутий.

09.10.2020, ОСОБА_2 у присутності 2-х свідків повернув ОСОБА_1 10000,00 доларів США та пообіцяв погасити залишок боргу найближчим часом.

Впродовж 2021-2023 роки позивач (як особисто, так і через довірених осіб) продовжував спілкуватись із ОСОБА_2 щодо погашення існуючої у нього заборгованості за позикою, в тому числі й за місцезнаходження автопарку ТОВ «Карго Транс Сервіс», що знаходиться в с. Гавронщина по вул. Шевченка, буд. 21-а.

Однак, відповідач продовжував відтерміновувати строк погашення заборгованості.

03.05.2023 ОСОБА_1 письмово звернувся до ОСОБА_2 та ТОВ «Карго-Транс- Сервіс» із письмовими претензіями щодо погашення залишку існуючої заборгованості за позикою.

У відповідь отримав лише лист ТОВ «Карго-Транс-Сервіс», датований 01.06.2023, в якому було зазначено: «Стосовно Вашої претензії від 03.05.2023 на ім`я ТОВ «Карго- Транс-Сервіс» повідомляє наступне. Інформація, викладена в даній претензії не відповідає дійсності. Прошу всі питання та листи стосовно взаєморозрахунків з ОСОБА_2 (контактний номер телефону: + НОМЕР_1 ) направляти особисто йому за місцем його проживання згідно довідки переселенця за адресою: АДРЕСА_1 ».

Крім того, позивач також спілкувався із ОСОБА_2 , однак відповіді від нього щодо конкретної дати погашення боргу, так і не отримав, що і стало підставою для звернення до Суду із цим позовом.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.01.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 177-181).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування позовних вимог вказує на неврахування судом першої інстанції того, що про переривання позовної давності вказують дії боржника, а бездіяльність кредитора після вчинення відповідних дій боржником не свідчить про те, що переривання не відбулось.

При цьому, вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин ст. 82 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки процес погашення відповідачем заборгованості в період 2007-2014 років визнається обома сторонами.

Зауважує, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано недобросовісну поведінку відповідача, зокрема непослідовність та взаємосуперечність його позиції.

Також, зазначає, що судом першої інстанції взагалі не наведено мотивування відхилення аргументів позивача щодо дій відповідача, які свідчили про визнання ним свого боргу та переривали строк позовної давності, а також щодо наявних в справі доказів про те, що строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами у цій справі останнім не порушено (т. 3, а.с. 1-10).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.08.2007 була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 15.07.1998, в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отримав суму 112000 доларів США у ОСОБА_1 , вказану суму грошей зобов`язувався повернути у повному обсязі до 10.08.2008.

Крім того, 10.08.2007 була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 15.07.1998, в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отримав суму 44600 доларів США у ОСОБА_1 , вказану суму грошей зобов`язувався повернути у повному обсязі до 10.08.2008.

10.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати письмову відповідь щодо строків повернення залишку (97 200,00 доларів США), взятих ОСОБА_2 у нього в позику грошових коштів.

У листі ТОВ «Карго-Транс- Сервіс», підписаного ОСОБА_5 , підпис якого засвідчений печаткою №1 «Карго-Транс-Сервіс», вказано: «Відповідно вашого листа від 10.12.2015 року мій борг в розмірі 97 200 (дев`яносто сім тисяч двісті) доларів США, буде повернуто протягом 2016-2018 років, з урахуванням відсотків».

Відповідно до розписки від 09.10.2020 ОСОБА_1 отримав 09.10.2020 року від ОСОБА_2 10 тисяч доларів США, в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до претензії щодо повернення боргу від 03.05.2023 ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 повернути борг згідно з розписками від 10.08.2007 готівкою в сумі 97200 доларів США.

Відповідно до претензії щодо повернення боргу від 03.05.2023 ОСОБА_1 просив ТОВ «КАРГА_ТРАНС_СЕРВІС» повернути борг згідно з розписками від 10.08.2007 готівкою в сумі 97200 доларів США.

У відповіді на претензію від 01.06.2023, підписаного ТВО директора ТОВ «КАРГА_ТРАНС_СЕРВІС», зазначено, щоб ОСОБА_1 всі питання та листи стосовно взаєморозуміння з ОСОБА_2 направляв йому за місцем проживання., підписане ТВО директора.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України частин правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

У ст. 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).

Положення ч. 5 ст. 261 ЦК України не суперечать загальному правилу визначення моменту початку перебігу позовної давності, закріпленому у частині першій цієї статті, а лише конкретизує дату, погоджену сторонами при укладенні договору, з якої кредитор міг та повинен був довідатись про порушення свого права.

Отже, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням наведеного, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі від 13.03.2023 в справі № 554/9126/20.

Як вже зазначалося вище, зі змісту боргових розписок вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 156 600,00 доларів США, які він зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 10.08.2008.

Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення боргу за вказаними борговими розписками закінчився 10.08.2011, у той час як позивач звернувся до суду з даним позовом лише 22.09.2023, тобто поза межами строків позовної давності.

Таким чином, встановивши, що позивачем було пропущено строки позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за борговими розписками від 10.08.2007, а належні докази як того, що борг був погашений відповідачем, так і того, що перебіг позовної давності переривався, у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджують визнання відповідачем свого боргу та переривання строків позовної давності, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження переривання строків позовної давності позивач посилається на наявні у матеріалах справи лист ТОВ "Карго-Транс-Сервіс" (т. 1, а.с. 19) та розписку ОСОБА_1 від 09.10.2020 про отримання ним 09.10.2020 від ОСОБА_2 10000 доларів США.

Разом з тим, лист ТОВ "Карго-Транс-Сервіс", в якому вказано, що "Відповідно вашого листа від 10.12.2015 року мій борг в розмірі 97 200 (дев`яносто сім тисяч двісті) доларів США, буде повернуто протягом 2016-2018 років, з урахуванням відсотків",не є належним та допустимим доказом визнання відповідачем свого боргу у 2015 році та у зв`язку з цим переривання строків позовної давності, адже, як вбачається він підписаний не відповідачем, а ОСОБА_5 від імені ТОВ "Карго-Транс-Сервіс".

При цьому, надана позивачем розписка від 09.10.2020 не містить відомостей про повернення відповідачем коштів саме за договорами позики від 10.08.2007, а отже також не може слугувати належним доказом на підтвердження доводів позивача щодо визнання відповідачем свого боргу.

Крім того, відповідач взагалі заперечує факт повернення ним 10 000 доларів США згідно з вказаною розпискою позивача.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Щербаком Євгеном Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова