Справа № 212/47/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача Суржик Ю. В. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 06.02.2025, 27.02.2025, 21.03.2025, 08.04.2025 року.

В усі судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Сторони скористалися своїми правами на участь у процесі шляхом обміну змагальними документами.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за договором надання коштів у позику № від 13.07.2024 року у розмірі 26 880,00 грн.

Позов обґрунтував таким. 13.07.2024 між ним як позикодавцем та відповідачкою як позичальником було укладено електронний Договір про надання грошових коштів у позику. Відповідно до його умов сторони домовилися про надання відповідачці кредиту на споживчі потреба на строк 360 днів; дати надання кредиту: 13.07.2024 року або наступний за ним календарний день; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору; знижена процентна ставка 0.75% в день та застосовується відповідно до певних умов, обумовлених в п. 2.6.2 Договору. Позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору не виконав, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 7 000 гривень. Станом на дату підготовки позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем складає 26 880 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 16 380 грн заборгованість за процентами та 3 500 грн пеня; проценти нараховувалися по 16.12.2024 року включно. Позивач також зазначив про те, що станом на дату подання позову вже поніс судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

10.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідачки Артеменко О. В. Суд не взяв до уваги зазначений відзив з такої причини. Представник відповідачки звернулася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи 05.02.2025 (а. с. 51). Як свідчить довідка про доставку електронного документу (а. с. 73), вона отримала доступ до матеріалів справи в електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 06.02.2025. Отже, звернувшись до суду з відзивом на позов 10.03.2025, вона пропустила визначений судом 15-денний строк на подання такого відзиву; поважних причин пропуску строку не навела, поновити цей строк не просила.

25.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив за підписом представника позивача ОСОБА_2 . Суд не взяв до уваги зазначену відповідь на відзив з двох причин. Перша: на підтвердження повноважень представника, що підписав таку відповідь на відзив, не надано достатніх доказів. Надано довіреність від 19.03.2025, видану на Лукашова Р. Є. у порядку передоручення від Алфімова Б. Ю. (а. с. 68). Ця довіреність містить посилання на довіреність, видану на самого ОСОБА_3 , від 06.10.2023, однак довіреність від 06.10.2023 суду не надана з тим, щоб суд переконався у повноваженнях самого ОСОБА_3 та його праві передоручення повноважень. Друга причина: пропуск 5-денного строку, визначеного судом для надання відповіді на відзив. Відзив був вручений позивачу 17.03.2025 (а. с. 67); відповідь на відзив подана 25.03.2025; поважних причин пропуску строку не наведено, поновити цей строк позивач не просив.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Суд встановив, що 13 липня 2024 року позивач та відповідач уклали Договір про надання грошових коштів у позику № (далі «Договір»), який відповідачка підписала електронним підписом (а. с. 15-27).

Договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього Договору передбачено видачу кредиту на споживчі потреби на 360 днів в сумі 7 000,00 грн під фіксовану процентну ставку: 1,5% в день стандартна, 0,75% в день - знижена за умови виконання позичальником вимог п. 2.6.2. Договору (п. 2.3., 2.5., 2.6., 2.8. Договору). Договором передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_1 (п. 3.1. Договору, а. с. 17 зворот). Сума кредиту перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення Договору (п. 3.2., а. с. 17 зворот). Одночасно з підписанням Договору відповідач підписав Графік платежів (додаток № 1 до Договору, а. с. 26-27). В той же день відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 28-31), де зазначені умови, що збігаються з визначеними у Договорі.

На підтвердження обставини видачі кредитних коштів позивач надав квитанцію до платіжної інструкції (а. с. 34), в якій зазначено про переказ коштів 13.07.2024 в сумі 7 000,00 грн; отримувач: АТ Сенс Банк, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова Фінанс» поповнення картки НОМЕР_2 . Саму платіжну інструкцію з підписами надавача послуг та отримувача, відмітками про дати прийняття та виконання позивач на підтвердження обставини перерахування коштів не надав. Надана квитанція до платіжної інструкції виглядає як роздруківка тексту на аркуші формату А-4 та не містить жодних підписів надавача платіжних послуг, платника, отримувача; отримувачем зазначений АТ «СЕНС БАНК» (не відповідачка). Водночас така квитанція є різновидом первинного документа. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Оцінюючи цю квитанцію як доказ, суд дійшов висновку про те, що вона не підтверджує обставину перерахування відповідачці кредитних коштів. Під час перевірки квитанції в загальнодоступному Державному сервісі перевірки квитанцій на сайті https://check.gov.ua/ квитанція з номером 19917-1354-122867665 зазначена як «оплачена», однак відправником зазначено « НОМЕР_3 », а одержувачем «Сенс Банк, АТ (поповнення карт)», сума: «7000.00». Отже, за результатом перевірки у зазначеному сервісі виглядає, що сума надійшла від держателя карти із зазначеними реквізитами, а не такому держателю карти.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідачка не визнала обставину отримання кредитних коштів, тягар доведення цієї обставини покладається на позивача. Позивач на підтвердження цієї обставини жодного належного та допустимого доказу не надав. Надана позивачем квитанція до платіжної інструкції (а. с. 34) не підтверджує обставини перерахування відповідачці кредитних коштів з причин, зазначених вище у цьому рішенні.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: НОМЕР_2 (п. 3.1. Договору, а. с. 17 зворот). Картку, на яку мали бути перераховані кошти, неможливо ідентифікувати, оскільки зазначена лише частина номеру картки (10 цифр з 16 необхідних).

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведені підстави для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІННОВА ФІНАНС», код 44127243, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 15 квітня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець