КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-др/947/45/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
07.03.2025 року від представника позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Глушко 11/2» до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла заява про ухвалення додатково рішення з питання розподілу судових витрат, в якій позивач просить суд вирішити питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на його користь 9000,00 гривень. До вказаної заяви, представником позивача надані додатки на підтвердження понесених витрат.
Статтею 270 ЦПК України врегульовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Вказану заяву було передано головуючому по справі судді Калініченко Л.В. 10.03.2025 року.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.03.2025 року, вказану заяву прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
Розгляд даної заяви у відповідності до приписів статті 270 ЦПК України здійснюється в тому самому порядку, в якому розглядалась цивільна справа та ухвалено заочне рішення суду.
У судове засідання призначене на 16.04.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.
15.04.2025 року представником позивача подано до суду заяву про підтримання вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення суду та розгляду справи за його відсутності.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до частин 3-4 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Приймаючи викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, а також враховуючи висловлену позицію позивачем про розгляд даного питання за його відсутності, судом було ухвалено провести розгляд питання з розподілу судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, в судовому засіданні 16.04.2025 року за відсутності сторін по справі.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.
У позовній заяві позивачем одночасно було заявлено до стягнення з відповідача в рахунок компенсації витрати на професійну правничу допомогу, які згідно з орієнтовним розрахунком судових витрат визначені позивачем в сумі 9000,00 грн.
Одночасно у позові позивачем зазначено, що відповідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ним будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи.
Враховуючи вказану заяву, судом під час ухвалення заочного рішення суду від 04.03.2025 року питання з розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу між сторонами, не здійснювалось.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що докази на підтвердження судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається, позивачем 07.03.2025 року, тобто на протязі п`ятиденного строку після ухвалення заочного рішення суду, надано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду з питання розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені до стягнення в сумі 9000,00 грн., до якої одночасно позивачем надано докази на підтвердження понесення ним відповідних витрат.
Отже, вказана заява з доказами на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, подана стороною позивача до суду у визначені ст. 141 ЦПК України строки, за наслідком чого відсутні підстави для залишення вказаної заяви без розгляду.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в свою чергу належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Приймаючи що питання з розподілу понесених позивачем судових витрат що складаються з витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось під час ухвалення рішення суду від 04.03.2025 року за наслідком розгляду справи, суд вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення суду по даній справі з розгляду даного питання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Приймаючи викладені положення та надаючи оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування в сумі 9000,00 грн., суд зазначає наступне.
У відповідності до наданої копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №06/12 від 06.12.2024 року судом встановлено, що останній укладено між адвокатом Тельпіс Яною Іванівною та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Глушко 11/2».
За умовами договору, адвокат приймає на себе обов`язки надати клієнту послуги з надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості за спожиті житлові послуги, зокрема, але не виключно з ОСОБА_1 та інших дій, пов`язаних з надання таких послуг і необхідних для захисту прав клієнта (надалі - послуги), а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар за надання вказаної вище правової допомоги (п.1.1.).
Пунктом 4 договору сторони погодили виплату гонорару (винагороди) за надання адвокатом професійної правничої (правової) допомоги у розмірі та строки, погоджені сторонами окремо в кожному випадку при узгодженні клієнтом надання того чи іншого виду правової допомоги в залежності від обставин справи. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Оплата гонорару здійснюється клієнтом на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту виставлення адвокатом рахунку. При виплаті гонорару офіційний індекс інфляції не враховується. Сторони погоджують складення акту виконаних робіт (наданих послуг) за цим договором, в якому сторонами фіксується розмір гонорару. У разі задоволення позовних вимог при розгляді справи у судовому засіданні, сторони погодили виплату адвокату гонорару успіху у розмірі та строки, погоджені сторонами окремо в кожному випадку.
Дані послуги, разом з додатковою зі складання заяви про видачу копій рішення суду та отримання копій таких рішень на суму 500,00 грн., що в загальній сумі становить 9000,00 грн., також визначені адвокатом у складеному детальному описі робіт від 07.03.2025 року.
У відповідності до наданих прибуткових касових ордерів за № та від 06.12.2024 року та 06.03.2025 року, позивачем було сплачено адвокату Тельпіс Я.І. грошові кошти на загальну суму 9000,00 грн. (6500,00 грн. та 2500,00 грн.) на виконання умов договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №06/12 від 06.12.2024 року.
Досліджуючи вказані докази, судом встановлено, що визначена сторонами у договорі про надання правової (професійної правничої) допомоги №06/12 від 06.12.2024 року правнича допомога, стосується і пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою. Вказані у Акті надання послуг від 06.03.2025 року виконані адвокатом послуги за умовами договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №06/12 від 06.12.2024 року, узгоджуються з вчиненими адвокатом діями в рамках даної справи.
Поряд з цим, надаючи оцінку визначеній сумі гонорару за Актом надання послуг від 06.03.2025 року, судом враховується, що сторонами у поданому до суду договорі про надання правової (професійної правничої) допомоги №06/12 від 06.12.2024 року не визначено відповідної вартості послуг, як і погодинної вартості послуг адвоката. Також, як вбачається, за умовами договору сторонами було погоджено, що розмір гонорару фіксується сторонами у акті виконаних робіт (наданих послуг) за цим договором. З поданого до суду Акту надання послуг, яким визначено розмір гонорару в сумі 8500,00 грн., було складено сторонами лише - 06.03.2025 року. Разом з тим, як вбачається позивачем розмір гонорару було сплачено раніше, а саме: 06.12.2024 року та 06.03.2025 року. У відповідності до умов договору, оплата гонорару здійснюється клієнтом на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту виставлення адвокатом рахунку. Будь-яких доказів на підтвердження наданих адвокатом клієнту рахунків та попередньо складених актів на підтвердження узгодженого розміру гонорару за поданим до суду договором станом на момент його сплати позивачем, матеріали справи не містять.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Таким чином, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, малозначність справи, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн., в іншій частині вимогу позивача про відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу по даній справі залишити без задоволення.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Глушко 11/2» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат професійну правничу допомогу в іншій частині відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко