ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 760/7173/14-ц

провадження № 61-1725св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»,

заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Поліщуком Сергієм Володимировичем, на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року у складі судді Букіної О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» у виконавчому листі, виданому 14 вересня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 535 084,43 грн.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 535 084,43 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 3.11 кредитного договору від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009 задоволено, визнано недійсним пункт 3.11 кредитного договору від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009. В іншій частині постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року залишено без змін.

17 червня 2020 року між ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2260/К, на підставі якого, з урахуванням додатку № 1 до договору, ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .

Станом на час звернення до суду з заявою сума заборгованості ОСОБА_1 не погашена.

24 лютого 2021 року виконавчі листи, видані на виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року, постановою приватного виконавця були повернуті стягувачу і відомостей про їх подальше пред`явлення до виконання Автоматизована система виконавчих проваджень станом на 09 листопада 2023 року не містить.

Посилаючись на пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України, заявник просив замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» у виконавчому листі, виданому 14 вересня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва у справі № 760/7173/14-ц.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року заяву задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» у виконавчому листі № 760/7173/14-ц, виданому 14 вересня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 535 084,43 грн.

Свій висновок суд першої інстанції аргументував тим, що стягувач ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», як новий кредитор за кредитним договором від 05 березня 2008 року, не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому документі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), оскільки це допускається як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто заміна може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При цьому, суд зазначив, що строки пред`явлення до примусового виконання рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 станом на день подачі товариством заяви про заміну стягувача у виконавчому листі не закінчилися.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав , що звернення ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому листі.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні заяви.

Суди неправильно застосували норми Закону «Про виконавче провадження», якими визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку та повернення виконавчого документу стягувачу, а саме неправильно визначили момент переривання строку пред`явлення виконавчого документу до стягнення та, відповідно, строк пред`явлення його до виконання. З урахуванням того, що виконавчий документ повертався стягувачу за його заявою, то строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є таким, що перервався не в момент повернення виконавчого документа, а в момент пред`явлення виконавчого документу до виконання, зокрема не 24 лютого 2021 року, а 07 грудня 2018 року, та закінчувався, відповідно, не 24 лютого 2024 року, а 07 грудня 2021 року.

Зазначає, що строк пред`явлення виконавчого документа, повернутого за заявою стягувача, обчислюється з моменту його першого пред`явлення, а не повернення. Свідома відмова від реалізації права на стягнення шляхом подання заяви про повернення виконавчого документа не може створювати для стягувача процесуальних переваг у вигляді переривання та початку перебігу строку пред`явлення виконавчого документу у випадках, які не викликані об`єктивними причинами, а належить виключно до ді та волевиявлення самого стягувача, який несе наслідки за такі дії.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду, ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» заперечує проти доводів ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Солом`янського районного суду міста Києва цивільну справу № 760/7173/14-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про заміну сторони у виконавчому документі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору.

Матеріали справи № № 760/7173/14-ц надійшли до Верховного Суду.

Обставини справи, які встановили суди попередніх інстанцій

Суди встановили, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору та іпотечного договору було задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк». Визнано недійсним іпотечний договір від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009-Z-1, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка внесена до реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В. за № 625. Стягнуто з ПАТ «Омега Банк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового у розмірі 551,20 грн. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року скасовано, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 535 084,43 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 7 673,40грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів було відмовлено.

14 вересня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 760/7173/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 535 084,43 грн, який було пред`явлено до виконання 07 грудня 2018 року приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Ігнатенку К.Е.

07 грудня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ігнатенком К. Е. відкрив виконавче провадження № 57873068.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 3.11 кредитного договору від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009 задоволено, визнано недійсним пункт 3.11 кредитного договору від 05 березня 2008 року № 2619/0308/71-009. В іншій частині постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року залишено без змін.

17 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір № 2260/К про відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним та іпотечним договорами від 05 березня 2008 року, укладеними із ОСОБА_1 .

На виконання умов договору від 17 червня 2020 року про відступлення прав вимоги 12 червня 2020 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» сплатило на користь АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 9 053 071,29 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ігнатенка К.Е. від 24 лютого 2021 року виконавчий документ № 760/7173/14-ц, виданий 14 вересня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 535 084,43 грн, повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження судових рішень є посилання заявника на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з заявою про заміну стягувача його правонаступником, ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» зазначало, що виконавчий лист № 760/7173/14-ц, виданий 14 вересня 2018 року Солом`янським районним судом міста Києва, був повернутий стягувачу - ПАТ «Дельта Банк» постановою приватного виконавця від 24 лютого 2021 року, повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся, тому, посилаючись на положення частини 5 статті 442 ЦПК України, просило замінити стягувача у виконавчому листі.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватися скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, суди попередніх інстанцій установили, що 17 червня 2020 року між ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір про відступлення прав вимоги № 2260/К, на підставі якого, з урахуванням додатку № 1 до договору, ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_1 .

Суди також установили, що виконавче провадження за виданим судом першої інстанції виконавчим листом у цій справі на момент звернення ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до суду з заявою про заміну стягувача не відкрито.

Станом на час звернення до суду із цією заявою сума заборгованості ОСОБА_1 не погашена.

Оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникли за кредитним та іпотечним договорами від 05 березня 2008 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність матеріального правонаступництва у спірних правовідносинах та набуття заявником права порушувати питання про заміну сторони стягувача у виконавчому документі (процесуальне правонаступництво).

Встановивши, що виконавчий документ у виконавчому провадженні № 57873068 повернуто стягувачу, тобто виконавче провадження за виданим судом першої інстанції виконавчим листом у цій справі не відкрито, суди правильно зазначили, що заміна стягувача у виконавчому листі регулюється статтею 55 ЦПК України.

Також суди обґрунтовано врахували обставини щодо повернення виконавцем виконавчого документа стягувачу при вирішенні питання про дотримання строку для звернення із заявою про заміну стягувача.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини четвертої, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19 (провадження № К/9901/20374/21), від 14 січня 2025 року у справі № 127/2115/13-ц (провадження № 61-15948св23).

Суди встановили, що рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 березня 2008 року набуло законної сили 01 серпня 2018 року, виконавчий лист був пред`явлений до виконання 07 грудня 2018 року.

Відповідно до положень частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 був перерваний пред`явленням його до виконання.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Частина п`ята даної статті визначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Виконавчий документ у цій справі був повернутий стягувачу 24 лютого 2021 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає повернення виконавчого документу стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Отже стягувач не позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання в касаційній скарзі на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривався та сплинув 07 грудня 2021 року, так як виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі його заяви, є безпідставним.

Положення частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають право стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, якщо він був повернутий з підстав, зазначених у цій статті, у строки, встановлені у статті 12 цього закону.

Стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 3 роки та переривається його пред`явленням до виконання, незалежно від підстав повернення його у подальшому стягувачу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що у разі переривання строку він повинен обраховуватися заново і такий відлік можливий тільки після прийняття рішення про повернення виконавчого документа.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що виконавчий лист повернуто 24 лютого 2021 року постановою приватного виконавця, дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався, а тому правильно виснував про задоволення вимог заяви про заміну сторони у виконавчому документі.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 16 серпня 2023 року у справі № 2-5029/11 (провадження № 61-998св23), від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 (провадження № К/990/383/23) та від 14 січня 2025 року у справі № 127/2115/13-ц (провадження № 61-15948св23).

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не звернули увагу на неможливість процесуального правонаступництва без вирішення питання про відновлення закінченого виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє з огляду на правові висновки, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10.)

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

В касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук С. В. просить вирішити питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Клопотання про направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду передбачені статтею 403 ЦПК України.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявником не наведено мотивів та аргументів для такої передачі, наведені заявником обґрунтування у розумінні положень частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого адвокатом Поліщуком Сергієм Володимировичем, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Поліщуком Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун