Головуючий у суді І інстанції Коваленко І.І.
провадження № 22-ц/824/6567/2025
Головуючий у суді ІІ інстанції: Лапчевська О.Ф.
судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
14 квітня 2025 року м. Київ
у цивільній справі за апеляційною скаргоюпредставника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Сечка Сергія Володимировича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -
Відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Обставини справи
30 червня 2022 року о 10:20 у м. Києві по вул. Академіка Стражеска сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» (реєстр. № НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «Citroen» (реєстр. № НОМЕР_2 ), яким керувала ОСОБА_2 .
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі № 760/8494/22 ОСОБА_1 визнали винним за статтею 124 КУпАП.
Позивач виплатив 75 320 грн 82 коп. ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» за ремонт автомобіля потерпілої на підставі акту огляду № 1.003.22.0010755, рахунку-фактури № АХВ-003153 від 01 липня 2022 року, ремонтної калькуляції № 1.003.22.0 від 02 серпня 2022 року та страхового акту № ARX3334218 від 16 серпня 2022 року.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПРАТ «СК «АРКС» 8 618 грн 26 коп страхового відшкодування та 1 232 грн 59 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 12 553 грн 47 коп. відмовлено.

Задовольняючи частково, позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Отже страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу.

Суд встановив, що позивач у калькуляції та розрахунку страхового відшкодування визначив розмір страхового відшкодування у сумі 75 320 грн 82 коп., з яких 62 767 грн 35 коп. - це безпосередньо вартість ремонтних робіт (без ПДВ), а 12 553 грн 47 коп. - ПДВ. Позивач надав докази того, що страхова компанія АТ «ПРОСТО-страхування» виплатила страхове відшкодування у розмірі 54 149 грн 09 коп. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у частині стягнення страхового відшкодування 8 618 грн 26 коп. (21 171 грн 73 коп. - 12 553 грн 47 коп.) позовні вимоги є обґрунтованими та законними.

Відмовляючи у стягненні 12 553 грн 47 коп. (ПДВ), суд першої інстанції виходив з того, що позивач, перераховуючи відповідно до платіжного доручення № 908583 від 17 серпня 2022 року, ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» 75 320 грн 82 коп., визначив вказану суму без ПДВ, оскільки ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» не платником податків. У зв`язку із виплатою страхового відшкодування не на рахунок платника ПДВ із вартості робіт, матеріалів та запасних частин утримано суму ПДВ, суд першої інстанції висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ у сумі 12 553 грн 47 коп. за рахунок винної у ДТП особи.

Не погодившись із рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» Сечка С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення у повному обсязі та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апелянт вказував, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми права.

Зазначав, що відповідач, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 75 320 грн 82 коп. на користь ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» за ремонт автомобіля потерпілої, ОСОБА_2 , на підставі договору страхування №48424а1ка від 18 вересня 2021 року, що включало 12 553 грн 47 грн ПДВ. Страхова компанія АТ «ПРОСТО-страхування», яка страхувала відповідальність відповідача за полісом № 209178870, відшкодувала позивачу лише 54 149 грн 09 коп., а решту (21 171 грн 73 коп.) позивач стягував із ОСОБА_1 як різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою.

Апелянт стверджував, що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні 12 553 грн 47 коп. ПДВ, вважаючи, що виплата здійснена не платнику ПДВ, хоча ТОВ «АВТОХАУС ВІПОС» є платником податку, а ПДВ був включений у рахунок-фактуру № АХВ-003153 від 01 липня 2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» Сечка С.В. рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року - задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року - скасовано, у позові ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовлено повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що відповідно до п. 11 договору страхування № 48424а1ка від 18 вересня 2021 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» і ОСОБА_2 , страхова сума становить 415 000 грн. Виплата позивачем 75 320 грн 82 коп. за ремонт автомобіля потерпілої була здійснена у межах цього ліміту відповідальності страховика, що підтверджується страховим актом №ARX3334218 від 16 серпня 2022 року та платіжним дорученням № 908583 від 17 серпня 2022 року.

Таким чином, позивач виконав своє зобов`язання перед потерпілою у повному обсязі в рамках договору страхування, а сума 75 320 грн 82 коп. не перевищувала страхового ліміту, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Апеляційний суд вказує на те, що ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» не має права вимоги до ОСОБА_1 на суму 21 171 грн 73 коп., оскільки АТ «ПРОСТО-страхування», як страховик відповідальності відповідача, виплатило 54 149 грн 09 коп. у межах ліміту за полісом №209178870, а решта шкоди була відшкодована позивачем у межах його власного договору з потерпілою (415 000 грн).

Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке має страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за збитки, суброгація застосовується лише до сум, які перевищують ліміт відповідальності страховика винуватця або не підлягають відшкодуванню за законом. У цій справі позивач не довів, що сума 75 320 грн 82 коп. перевищувала фактичну шкоду чи що 21 171 грн 73 коп. є різницею, яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати.

Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик, на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого висновку дійшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки виплата позивачем 75 320 грн 82 коп. була здійснена у межах його ліміту відповідальності (415 000 грн), а відшкодування від АТ «ПРОСТО-страхування» (54 149 грн 09 коп.) не створює підстав для суброгації до ОСОБА_1 у межах цієї суми.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із позицією Київського апеляційного суду вважаю за необхідне викласти окрему думку.

Положеннями статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу у межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/171/17 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, суд першої інстанції правильного дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування 8 618 грн 26 коп. (21 171 грн 73 коп. - 12 553 грн 47 коп.).

Відмовляючи у позовних вимогах про стягнення за рахунок винної у ДТП особи ПДВ у сумі 12 553 грн 47 коп., то суд першої інстанції дійшов правильного висновку в цій частині з огляду на те, що якщо позивач вважає, що АТ «ПРОСТО-страхування» безпідставно не сплатило йому ПДВ у сумі 12 553 грн 47 коп., то ці спірні правовідносини виникли між страховими компаніями, а підстави відшкодувати цю суму за рахунок винної у ДТП особи відсутні. У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами (постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20).

З огляду на це, апеляційна скарга представника ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» підлягала залишенню без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року - без змін.

Суддя

Київського

апеляційного суду Мостова Г.І.