Житомирський апеляційний суд
Категорія 96 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/11586/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

за апеляційною скаргою адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 16 січня 2025 року, яка постановлена суддею Анциборенко Н.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу і просив встановити факт належності йому ОСОБА_1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21 грудня 2018 року №6-4943/14-18-СГ.

В обґрунтування заяви зазначив, що у грудні 2016 року ОСОБА_2 від його імені звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої у Чуднівському районі за межами населених пунктів Жеребківської сільської ради розміром 2,0 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, проте вказана заява містила помилку в частині прізвища заявника « ОСОБА_3 » замість вірного « ОСОБА_3 ».

Наказом ГУДЗК від 06 лютого 2017 року №6-604/14-17-СГ йому надано відповідний дозвіл.

Однак вищевказана помилка міститься у висновку про розгляд проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28 листопада 2018 року №13799/82-18 та у п.п. 1, 2 наказу ГУДЗК від 21 грудня 2018 року №6-4943/14-18-СГ.

За результатами звернення ОСОБА_1 07 травня 2024 року до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про виправлення помилки у наказі ГУДЗК від 21 грудня 2018 року №6-4943/14-18-СГ, останньому було відмовлено.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 16 січня 2025 року у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 не може встановлюватися в порядку окремого провадження. Вимоги заявника у цій справі пов`язані з доведенням наявності підстав для оформлення права власності на земельну ділянку та отримання відповідного документу, а наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 грудня 2018 року №6-4943/14-18-СГ не є правовстановлюючим документом.

Разом з тим, суддя суду першої інстанції зазначив, що заявником не наведено у заяві підстави неможливості вирішення даного питання у позасудовому порядку, зокрема шляхом звернення до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про внесення змін до відповідного наказу внаслідок допущеної у ньому технічної помилки.

Крім того, заявнику роз`яснено право на оспорення відмови суб`єкта владних повноважень у порядку адміністративного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі представник скаржника адвокат Бородін Д.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому зазначив, що наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, до якого заявник просив внести виправлення є правовстановлюючим документом, саме передача у власність заявнику земельної ділянки є предметом цього наказу. А висновок суду щодо можливості оспорення відмови суб`єкта владних повноважень у порядку адміністративного судочинства, на думку адвоката, не відповідає нормам ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заявника про встановлення факту належності йому документа не підлягають розгляду в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства. Зокрема суд першої інстанції зазначив, що рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За доводами поданої до суду заяви ОСОБА_1 , встановлення факту належності заявнику наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 грудня 2018 року №6-4943/14-18-СГ необхідно для доведення наявності підстав для оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0242.

Матеріали справи містять копію наказу 6-6/14-24-СГ від 07 травня 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у внесенні змін до пунктів 1, 2 наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 грудня 2018 №6-4943/14-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» стосовно заміни прізвища « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_3 », у зв`язку з тим, що в поданій заяві про затвердження документації із землеустрою за вх. № П-11837/0/21-18 від 20 грудня 2018 року та в доданому до заяви Проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, зокрема, скаржнику по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Жеребківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, зазначено прізвище гр. ОСОБА_3 , на підставі яких було прийнято вищезгаданий наказ (а.с. 16).

Відтак доводи заявника про те, що він звертався до органу, який видав наказ про внесення виправлень та отримав відмову у задоволенні заяви знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому у посиланні суду на не зазначення заявником обставин щодо неможливості врегулювання питання у позасудовому порядку, колегія вбачає формальний підхід судді районного суду до вирішення питання про відкриття провадження за вказаною заявою.

Представником заявника - адвокатом Бородіним Д.В. до апеляційної скарги долучена Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із вказаним кадастровим номером на підставі наказу №6-4943/14-18-СГ, виданому 21 грудня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

Обґрунтовуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заявника про встановлення факту належності йому документа не підлягають розгляду в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства та про можливість оскаржити відмову суб`єкта владних повноважень у порядку адміністративного судочинства.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суду вважає, що відмовивши у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 грудня 2018 №6-4943/14-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» не є правоустановлюючим документом, суд першої інстанції зробив висновок по суті заявлених вимог поданої в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_1 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються судом до уваги.

Отже, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Згідно пунктів 3, 4 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 16 січня 2025 року скасувати.

Направити матеріали цивільної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.