КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/7048/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7293/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягнення 23 років, за умови, що позивач буде продовжувати навчання (а.с. 1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між матір`ю заявниці та її батьком (відповідачем) був укладений шлюб 02 вересня 2003 року. В шлюбі народилась спільна донька ОСОБА_2 . В подальшому, шлюбні стосунки між батьками припинились та укладений шлюб було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 10 від 156 січня 2007 року.

Вказувала, що відповідач участі у вихованні та розвитку позивачки не приймав, добровільно матеріально не підтримував. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2005 року у справі № 2-2526 позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) до повноліття позивача. Після досягнення позивачкою повноліття, відповідач ухиляється від її утримання, добровільно матеріальної допомоги не надає.

Позивачка зазначала, що після закінчення у 2022 році загальноосвітньої школи, вона вступила на денне відділення за контрактом до ПВНЗ-інституту «Українсько-американський університет Конкордія» (УАУК) на перший курс факультету менеджменту та бізнесу, галузі знань 29 «Міжнародні відносини» спеціальності 292 «Міжнародні економічні відносини». Вартість навчання за рік становить 39 000 грн. 00 коп.

Вказувала, що стипендії не отримує, джерел доходів не має. Викладення предметів у ПВНЗ здійснюється виключно англійською мовою, що потребує додаткових фінансових витрат на зайняття з репетиторами та купівлю виданих у /США та ЄС підручників та літератури по обраній спеціальності.

Заявник зазначала, що проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , яка забезпечує позивачку та батьків похилого віку. Остання військовослужбовець, обмежена в зайнятті підприємницькою діяльністю (а.с. 1-33).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 лютого 2023 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 43-47).

Не погодившись з заочним рішенням районного суду, 24 січня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Касандяк В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване заочне рішення та ухвалити нове, яким відмову в задоволенні позовних вимог, стягнути витрати на правничу допомогу з позивача (а.с. 1-5-110).

На обґрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_2 є студенткою І курсу за спеціальністю «Міжнародні економічні відносини» та навчається на денній формі навчання на контрактній основі у ПВНЗ «Українсько-Американський університет Конкордія». Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно п. 3 Розділу ІІІ договору 12.09.2022 № 12-09/2022-13 «Про надання платної освітньої послуги» у ПВНЗ «Українсько-Американський університет Конкордія», замовник оплату освітньої послуги здійснює у такому порядку: a) І-й навчальний семестр в сумі 19500 грн. у день підписання договору про навчання Студента; b) За кожний наступний семестр плата вноситься до 15 серпня та 15 січня поточного навчального року в сумі 19500 грн., що становить вартість 5-ти семестрових предметів; c) Вартість предметів, наданих Студенту за його заявою, у кількості, що перевищують 5-ть оплачених семестрових предметів, сплачується окремою сумою не пізніше 20 вересня та 20 лютого у відповідному семестрі. Згідно п. 4 Розділу ІІІ Договору, замовник здійснює оплату тільки у безготівковій формі. Згідно п. 6 Розділу ІІІ Договору, не отримана Закладом, у встановлені п. 3 цього розділу терміни, вартість платних освітніх послуг, є підставою для недопущення Студента до прослуховування неоплачених предметів. Позовна заява, що належить до предмету судового розгляду, зареєстрована у АСД Шевченківського суду - 27 лютого 2023 року за № 17325/23вх. Сама по собі копія Договору не може вважатися достатнім доказом факту проходження позивачкою навчання за денною формою у ПВНЗ, оскільки обставина не проведення оплати навчальних послуг є підставою для недопущення її до навчання. На день звернення до Шевченківського суду, позивачка повинна була здійснити оплату за перший і другій семестр навчання у безготівковій формі. Однак, у матеріалах справи № 761/7048/23 немає жодного фінансового документу, який би свідчив про здійснення позивачкою оплати навчання у інституті «Українсько-Американський університет Конкордія». Отже, на думку відповідача, обставина навчання позивачки на денній формі навчання на контрактній основі у ПВНЗ «Українсько-Американський університет Конкордія», має істотне значення для правильного вирішення справи № 761/7048/23, однак у суду першої інстанції не було достатніх доказів для того щоб достовірно встановити цю обставину.

Судом першої інстанції з`ясовано, що матір позивачки - ОСОБА_3 , яка проживає разом із позивачкою, є військовослужбовцем та утримує своїх батьків похилого віку. В той же час, батько позивачки - ОСОБА_1 , що проживає окремо від позивачки, є інвалідом війни ІІІ групи, єдиним доходом якого є пенсія по інвалідності, та на утриманні якого перебувають, окрім позивачки, ще двоє неповнолітніх дітей. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 200 СК, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Однак, із змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не відніс до предмету доказування у справі № 761/7048/23 обставини, що свідчать про матеріальне становище обох батьків позивачки, про стан їх здоров`я, про наявність на їх утриманні інших дітей. Отже, на думку відповідача, при ухваленні заочного судового рішення судом першої інстанції неповно з`ясовані усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, порушеного позивачкою у справі № 761/7048/23.

Згідно мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції прийшов висновку про те, що позицію позивача відповідачем не спростовано. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК, у мотивувальній частині рішення, окрім іншого, зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Таким чином, вище зазначений висновок суду першої інстанції, згідно принципу розумності (тобто, з точки зору здорового глузду), повинен ґрунтуватися на обставинах, що свідчать про активну процесуальну поведінку відповідача щодо подання суду доказів на спростування/заперечення правової позиції позивача. Однак, згідно описової частини рішення відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки. Відзив на позов від ОСОБА_1 також не надходив в адресу суду. Отже, на думку відповідача, висновок суду першої інстанції, про не спростування відповідачем правової позиції позивача, сам по собі є явною помилкою факту, оскільки суперечить обставинам справи № 761/7048/23, зокрема, суперечать факту ухвалення судом першої інстанції заочного судового рішення, яке, за принципом "inter alia", не передбачає розгляду, а відтак, і оцінки судом доказів сторони відповідача на спростування позиції позивача.

Згідно норм матеріального права, що зазначені у ч. 1, 2 ст. 199 СК, до предмету доказування у справі № 761/7048/23 повинні належати обставини, що свідчать про потребу позивачки у матеріальній допомозі (про відсутність у позивачки доходів) та про здійснення фактичної оплати за навчання у ПВНЗ «Українсько-Американський університет Конкордія». Однак, із змісту мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції вирішив утриматися від повного і всебічного з`ясування усіх обставин, які згідно відповідних норм матеріального права, мають істотне значення для інтересів відповідача та його неповнолітній дітей, що проживають разом з ним ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), а відтак мають істотне значення для правильного вирішення справи № 761/7048/23.

На думку відповідача, судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин, норми матеріального права, що передбачені у ч. 1, 2 ст. 141, п. 2, 3 ст. 182, п. 1,2 ст. 199, ч. 2 ст. 200 СК, в наслідок чого, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що передбачені у ч. 1 ст. 2, ч. 3,4 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 89, ч. 1,2,3,4, ст. 263, ч. 1 ст. 264, п. 1, 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК, що, у свою чергу, призвело до ухвалення судового рішення у справі № 761/7048/23, яке не відповідає завданням цивільного судочинства.

Щодо невідповідності судового рішення принципам верховенства права. Вимоги заяви, про перегляд заочного рішення від 6.07.2023, відповідач обґрунтував тим, що в ході судового розгляду справи № 761/7048/23 судом не враховано: обставину наявності на утриманні ОСОБА_1 , окрім позивачки, двох неповнолітніх дітей, які проживають з разом ним; стан здоров`я ОСОБА_1 (інвалідність ІІІ групи) та його матеріальне становище; матеріальне становище матері позивачки ОСОБА_3 , та її батьків, що, за твердженням позивачки, перебувають на утриманні матері. Однак, згідно висновку, що викладений у мотивувальній частині ухвали від 3.06.2024 про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення у справі № 761/7048/23, вище зазначені доводи ОСОБА_1 не могли вплинути на зміст прийнятого судом першої інстанції рішення. На думку відповідача, головуючий у справі № 761/7048/23 суддя Юзькова О.Л., в ході розгляду цивільного позову ОСОБА_2 , цілком осмислено вирішила усунути із судового розгляду обставини справи, без повного і всебічного з`ясування яких, не передбачається, для будь-якого розумного суду, можливим ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення відносно спору у правовідносинах, що регулюються норми матеріального права зазначеними у ч. 1, 2 ст. 141, п. 2, 3 ст. 182, п. 1,2 ст. 199, ч. 2 ст. 200 СК. ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції допущено порушення його прав, що гарантовані ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, головуючий у справі № 761/7048/23 суддя Юзькова О.Л. не спромоглася забезпечити відповідність здійснюваного нею судового процесу конвенційному критерію "справедливий розгляд справи безстороннім судом, що встановлений законом", у наслідок чого заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 6.07.2023 суперечить принципам верховенства права та, згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК, підлягає обов`язковому скасуванню судом апеляційної інстанції (а.с. 105-110).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року (а.с. 124-125).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи -відмовлено. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про залучення до участі у справі на стороні позивачки третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 - відмовлено. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про витребування доказів - відмовлено. Підготовку справи до судового розгляду визнано закінченою. Призначено справу до розгляду в приміщенні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А) без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с. 126-127).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (а.с. 128).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року передано заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про відвід судді Київського апеляційного суду Левенця Б.Б. на автоматизований розподіл відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, для вирішення питання про відвід (а.с. 135-136).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про відвід судді Київського апеляційного суду Левенця Б.Б. від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - залишено без задоволення (а.с. 138-139).

03 березня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. надійшла заява про роз`яснення обов`язків з доказування (а.с. 146-147).

04 березня 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко О.В., в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 151-154).

10 березня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. надійшла заява про роз`яснення обов`язків з доказування (а.с. 161-162).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року в задоволенні заяв представника ОСОБА_1 - адвоката Касандяка В.В. про роз`яснення обов`язків з доказування - відмовлено. Копію ухвали доставлено заявнику 12 березня 2025 року до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого (а.с. 164-169).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 673 (а.с. 5).

У шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилась донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 391 (а.с. 4).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2005 року у справі № 2-2526 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку щомісячно, починаючи з 06 липня 2005 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/10 заробітку щомісячно, починаючи з 06 липня 2005 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави у відшкодування судових витрат 51 грн. (а.с. 23-26).

16 січня 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 10 Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва (а.с. 8).

Станом на момент звернення до суду з вказаним позовом, позивачка є повнолітньою особою.

В позовній заяві позивачка зазначала, що проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_3 .

Як вбачається з копією довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА №64811511 від 02.07.2021, позивачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується (а.с. 6).

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

12 вересня 2022 року між Українсько-американським університетом Конкордія (УАУК) та ОСОБА_2 (вступник), ОСОБА_3 (законним представником) було укладено Договір про навчання № 12-09/2022-13 (а.с. 13-16). Відповідно до умов договору фінансування здійснюється за рахунок ОСОБА_3 .

Згідно з договором про надання платної освітньої послуги № 12-09/2022-13 від 12.09.2022, укладеним між Українсько-американським університетом Конкордія (УАУК) та ОСОБА_2 (вступник), ОСОБА_3 (законним представником), загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить суму 156 000 грн.; вартість платної освітньої послуги становить за кожний рік навчання суму 39 000 грн., кожний навчальний семестр 19 500 грн. (а.с. 17-22).

Як вбачається з довідки від 06 січня 2023 року, виданої ПВНЗ-інститутом «Українсько-Американський університет Конкордія» (УАУК), ОСОБА_2 у 2022 році вступила до ПВНЗ-інституту «Українсько-Американський університет Конкордія», навчається на І курсі факультету менеджменту та бізнесі денного відділення ступеня «бакалавр» галузі знань 29 «Міжнародні відносини» спеціальності 292 «Міжнародні економічні відносини». Термін закінчення навчального закладу - червень 2026 року (а.с. 12).

За змістом ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 лютого 2023 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку 23 років, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі суду не надано, позицію позивача відповідачем не спростовано.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляд на наступне.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем було зазначено останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 6,7 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Судом першої інстанції здійснено запит до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади/ЄДДР щодо ОСОБА_1 (а.с. 29).

Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації громадянин ОСОБА_1 за даними Реєстру територіальної громади м. Києва не зареєстрований (а.с. 35).

При цьому, в позовній заяві позивачем зазначено останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 , однак, судом першої інстанції не здійснено перевірку місця проживання відповідача в Київській області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 17 травня 2023 року о 10 год. 00 хв. в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Дегтярівська, 31 А, каб. № 405) (а.с. 30-31).

З супровідного листа Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року видно, що копію ухвали для відома було направлено ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 33).

Судову повістку про виклик до суду було направлено ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 34).

Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття, копія позовної заяви та судова повістка) повернулись до суду без вручення ОСОБА_1 з відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 36).

Згідно з довідкою секретаря судового засідання, 27.05.2023 року в судове засідання учасники справи не з`явились, відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснювалось (а.с. 38).

В матеріалах справ міститься оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на ім`я ОСОБА_1 про виклик останнього в судове засідання на 11 год. 30 хв. 06.07.2023 року (а.с. 39).

Однак, враховуючи, що в матеріалах позовної заяви вказано останнє відоме місце проживання відповідача та судом першої інстанції не здійснено перевірку щодо відомостей про зареєстроване місце проживання позивача в Київській області, в суду першої інстанції біли відсутні підстави для здійснення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на ім`я ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази направлення і вручення судової повістки на 06.07.2023 року судом першої інстанції ОСОБА_1 на зазначене в позовній заяві місце проживання останнього.

Згідно з довідкою секретаря судового засідання від 06.07.2023 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось (а.с. 42).

06 липня 2023 року було ухвалено заочне рішення в даній справі.

Відповідно до положень частини 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У справі відсутні докази, що відповідач був належним чином сповіщений про судове засідання 06.07.2023 року судом першої інстанції.

Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 39) не свідчить про належне повідомлення відповідача про судове засідання, оскільки позивачем у справі зазначалось останнє відоме місце проживання відповідача у Київській області, однак, судом першої інстанції не було здійснено запит щодо місця реєстрації позивача в Київській області.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення у даній справі заочного рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення нею 23 років, за умови, що позивачка буде продовжувати навчання.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 у 2022 році вступила до ПВНЗ-інституту «Українсько-Американський університет Конкордія», навчається на І курсі факультету менеджменту та бізнесі денного відділення ступеня «бакалавр» галузі знань 29 «Міжнародні відносини» спеціальності 292 «Міжнародні економічні відносини». Термін закінчення навчального закладу - червень 2026 року (а.с. 12).

При цьому, відповідно до умов договору про навчання № 12-09/2022-13, фінансування здійснюється за рахунок ОСОБА_3 (а.с. 13-16).

Згідно з договором про надання платної освітньої послуги № 12-09/2022-13 від 12.09.2022, укладеним між Українсько-американським університетом Конкордія (УАУК) та ОСОБА_2 (вступник), ОСОБА_3 (законним представником), загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить суму 156 000 грн.; вартість платної освітньої послуги становить за кожний рік навчання суму 39 000 грн., кожний навчальний семестр 19 500 грн. (а.с. 17-22).

Відповідач, в апеляційній скарзі заперечуючи проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що копія Договору про навчання не може вважатися достатнім доказом факту проходження позивачкою навчання за денною формою у ПВНЗ, оскільки обставина не проведення оплати навчальних послуг є підставою для недопущення її до навчання. На день звернення до Шевченківського суду, позивачка повинна була здійснити оплату за перший і другій семестр навчання у безготівковій формі. Однак, у матеріалах справи № 761/7048/23 немає жодного фінансового документу, який би свідчив про здійснення позивачкою оплати навчання у інституті «Українсько- Американський університет Конкордія».

Проте, суд апеляційної інстанції критично оцінює вказані доводи апеляційної скарги, оскільки як вбачається з довідки від 06 січня 2023 року, виданої ПВНЗ-інститутом «Українсько-Американський університет Конкордія» (УАУК), ОСОБА_2 у 2022 році вступила до ПВНЗ-інституту «Українсько-Американський університет Конкордія», навчається на І курсі факультету менеджменту та бізнесі денного відділення ступеня «бакалавр» галузі знань 29 «Міжнародні відносини» спеціальності 292 «Міжнародні економічні відносини». Термін закінчення навчального закладу - червень 2026 року (а.с. 12).

Вказана довідка підтверджує факт проходження ОСОБА_2 навчання в ПВНЗ-інститутом «Українсько-Американський університет Конкордія» (УАУК).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не відніс до предмету доказування у справі № 761/7048/23 обставини, що свідчать про матеріальне становище обох батьків позивачки, стан їх здоров`я, колегія суддів відхилила, оскільки з матеріалів позовної заяви видно, правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі обов`язку відповідача сплачувати аліменти на користь позивачки, при цьому, позовних вимог до ОСОБА_3 позивачкою не заявлялось, а відтак, відсутні підстави для дослідження матеріального становища матері позивачки ОСОБА_3 .

При цьому, відповідачем не надано доказів скрутного матеріального становища та неможливості сплачувати аліменти на користь позивачки.

Відповідач вказував на наявність у нього інвалідності ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 114).

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, разом з тим, така група інвалідності не позбавляє відповідача можливості працювати, можливість надання матеріальної допомоги дочці. Доказів, що йому встановлено обмеження щодо трудової діяльності та самообслуговування до суду не надано.

Також, в апеляційні скарзі відповідач посилався на те, що в нього на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, на підтвердження чого надав до суду апеляційної інстанції свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 112-113).

Так, з вказаних копії свідоцтв про народження вбачається, що відповідач є батьком неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 112-113).

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів приймає до уваги зазначені докази, з огляду на відсутність належного повідомлення відповідача про судове засідання в даній справі 06.07.2023 року, останній був позбавлений можливості подати до суду свої заперечення та відповідні докази.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що його посилання на те, що він здійснює матеріальне утримання інших неповнолітніх дітей, не позбавляють позивачку права звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Разом з тим, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, судом враховуються, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей.

Враховуючи факт наявності у відповідача двох неповнолітніх дітей, що підтверджується відповідними доказами, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частинивід усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 27 лютого 2023 року і на період навчання позивачки, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку двадцяти трьох років.

Визначений судом апеляційної інстанції розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам повнолітньої дитини, покриватиме частину витрат на повнолітню дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. При цьому, суд апеляційної інстанції врахував наявність обов`язку обох батьків на утримання дитини.

Інші доводи апелянтане спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог та зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи районним судом в розмірі 1 073,60 грн.має бути стягнутий з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 27 лютого 2023 року і на період навчання ОСОБА_2 , але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 віку двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 1 073,60 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

В.В. Саліхов