Справа № 454/2045/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В.
Провадження № 22-ц/811/373/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівськї області від 21 січня 2025 року в складі судді Струс Т.В. у спраі за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-

встановив:

У червні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні сина ОСОБА_4 , який зник безвісти 20.02.2024 під час виконання бойового завдання. Заява обґрунтована тим, що 20.07.2023 її сина призвано на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України. Військову службу він проходив у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що будучи на військовій службі син утримував її. Вона має право на отримання грошового забезпечення як особа, яка перебувала на утриманні сина, однак для цього необхідно встановити факт перебування на утриманні.

Просила суд встановити факт перебування її на утриманні сина, оскільки встановлення факту необхідно їй для призначення грошового забезпечення та в майбутньому матиме право на утриманні інших передбачених законом виплат.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 07.06.2024 відкрито провадження у справі за заявою заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Розгляд справи вирішено проводити у порядку окремого провадження.

Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівськї області від 21 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - залишено без розгляду.

Роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення до суду із позовом про встановлення факту перебування на утриманні сина на загальних підставах.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , з ухвалою не погоджується, оскільки судом непраивльно і неповно досліджено докази та обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Покликаючись на норми процесуального права, зазначає, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факт не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з підстав існування у правовідносинах спору про цивільне право, однак з таким не погоджується та звертає увагу, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням сопру про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, суперечність, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встанволення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №560/17953/21.

Зазначає, що звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні сина до смерті останнього, оскільки їй відмовлено в прийняття документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Вважає, що висновок місцевого суду про те, що заперечення дочки померлого ОСОБА_3 , що заявник не має права на виплату допомоги, оскільки заявлений ним факт не підтверджено належними доказами, є помилковим, оскільки самі собою такі заперечення не свідчать про існування спору про право.

Також ,суд не врахував, що необхідність встановлення факту перебування на утриманні сина матері до смерті останнього необхідно заявнику для виплати одноразової грошової допомоги і саме у зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт.

Враховуючи наведене, суд припустився до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівськї області від 21 січня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судове засідання, призначене на 10 год. 45 хв. 15 квітня 2025 року, учасники справи не прибули, представник заявниці ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у відсутність його довірительки ОСОБА_1 , а заінтересована особа ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, інші не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що розгляд справи про встановлення факту про який просить ОСОБА_1 не може здійснюватися в порядку окремого провадження, оскільки заінтересована особа ОСОБА_3 , зазначає, що саме їх із ОСОБА_4 донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на отримання грошового забезпечення, як і заявниця при доведенні факту перебування на утриманні сина, тому вбачається спір про право, в зв`язку з чим суд залишив заяву без розгляду та роз`яснив заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд врахував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30 січня 2020 року викладено висновок, який зводиться до того, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Як вбачається із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт перебування на утриманні сина ОСОБА_4 , який зник безвісти 20.02.2024 під час виконання бойового завдання, оскільки має право на отримання грошового забезпечення як особа, яка перебувала на утриманні сина, однак для цього необхідно встановити відповідний факт. Таким чином, встановлення факту необхідно їй для призначення грошового забезпечення, а аткож реалізації права на отримання інших передбачених законом виплат.

Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5).

Відповідно до довідки та Акту про спільне проживання ОСОБА_4 зареєстрований та спільно проживав з 2020 року до моменту мобілізації з мамою ОСОБА_1 1957 р.н., в АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно із копією паспорта ОСОБА_4 , місцем його реєстрації з 07.06.1999 було с. Добрячин. Сокальського району, Львівської області (а.с. 20-21).

У матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 11-13).

Також, судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.12.2021, справа №459/3289/21 задоволено позов ОСОБА_4 та розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно із копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023, рядовий ОСОБА_4 перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 (а.с. 14).

Згідно із копією повідомлення про зниклого безвісти № 2448 від 24.02.2024, адресованого ОСОБА_2 , рядовий ОСОБА_4 зник безвісти 20.02.2024 під час виконання бойового завдання, у районі населеного пункту Роботине Запорізьекої області (а.с. 15).

У матеріалах справи також наявні копії Витягів з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин та з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 16-17).

Зважаючи на те, що предметом даного апеляційного провадження є процесуальна ухвала місцевого суду про залишення без розгляду поданої заяви про встановлення факту, від якої залежить виключно можливість продовження розгляду такої заяви судом першої інстанції, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, не приймає до уваги та не надає правову оцінку доводам апеляційної скарги, які стосуються суті вимог заяви ОСОБА_1 , оскільки таким може бути надана оцінки лише при розгляді заяви по суті.

Ключовим питанням при розгляді цієї справи є насамперед необхідність з`ясувати, у якому порядку (позасудовому чи судовому) підлягає вирішення питання про встановлення факту перебування матері на утриманні сина.

У матеріалах справи відсутні будь які докази того, що ОСОБА_1 зверталася до будь якого компетентного органу у позасудовому порядку з метою встановлення факту перебування на утриманні сина ОСОБА_4 , який пропав безвісти.

Наведене одночасно свідчить і про те, що на сьогоднішній час відсутні будь які рішення відповідних суб`єктів, зокрема Міністерства оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги.

В свою чергу, згідно із п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян рф або рб та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до вимог статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

У постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також Велика Палата Верховного Суду визнала неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц виснувала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскільки факт перебування на утриманні не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21.

Відтак, колегія суддів жодним чином не заперечує права ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом свою права, однак така можливість залежить від ряду процесуальних обставин.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які необхідно пред`явити матері, яка перебувала на утриманні сина для встановлення відповідного факту, при цьому такі вимоги повинні доводитися із дотриманням принципу диспозитивності у цивільному судочинстві та правил доказування.

З врахуванням наведеного, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як вже зазначалося, суб`єкти права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначені у пункті 4 статті 16-1 цього Закону: члени сім`ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Міністерство оборони України, відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є суб`єктом, що призначає і виплачує одноразову грошову допомогу суб`єктам права на таку допомогу.

Разом з цим, за наявності відповідного статусу у заявниці ОСОБА_1 , як матері пропавшого безвісти військового, інші суб`єкти права, які визначені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такі, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з пропавшим безвісти ОСОБА_4 , не можуть вважатися такими, що перешкоджають один одному в реалізації відповідного права, оскільки одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, а таке право останніх визначено на законодавчому рівні.

Більше того, як вже зазначалося, судом не встановлено, щоб заявниця ОСОБА_1 зверталася в адміністративному порядку (позасудовому) із вимогами про встановлення факту, виплату їй одноразової грошової допомоги і їй у цьому було відмовлено, чи що є певні особи, які перешкоджають їй у реалізації такого права.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Порядок залучення заінтересованої особи в ЦПК України не врегульований, а відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, суд при залученні заінтересованої особи керується вимогами статті 53 ЦПК України, що регулює порядок залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Крім цього, відповідно до частини 4 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно частини 3 статті 53 ЦПК України, якщо суд при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обовязки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Статею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Згідно із висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19, права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 визначила заінтересованими особами Військову частині НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак у продовж часу розгляду справи, ОСОБА_3 подано суду заперечення на вказану заяву, у якій визначено свій статус та статус своєї матері ОСОБА_2 (колишньої дружини ОСОБА_4 ), як заінтересовані особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні сина, з врахуванням відношення до поданої заяви дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, за певних обставин, має право на отримання грошового забезпечення, як і заявниця при доведенні факту перебування на утриманні сина, свідчить про правовий спір (наявність спору про право), що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження, а тому, даний спір підлягає розгляду судом в позовному провадженні.

Матеріали справи містять достатньо даних, з яких вбачається, що існує спір про право, відтак це виключає можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту, зазначивши відповідачем ОСОБА_3 , яка вважає себе такою, що перебувала на утриманні батька, тому саме вона, на її переконання, має право на утримання, як донька, а не заявниця.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівськї області від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк