ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2520/25 Справа № 185/6252/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар:Піменова М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, (суддя першої інстанції Болдирєва У.М.),

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2024 року ОСОБА_3 через свого представника Повалій Олену Василівну звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, в якому просив стягнути з відповідача на свою корить в рахунок відшкодування моральної шкоди 240 000,00 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 968 грн 96 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодились учасники справи та подали апеляційні скарги, в яких вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 , апеляційну скаргу мотивує тим, що моральна шкода позивачу завдана втратою професійної працездатності, внаслідок набутого хронічного професійного захворювання, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача зумовлених вимушеною докорінною зміною організації його життя, що має безповоротну дію, тому душевні страждання, які призвели до істотних вимушених змін у житті позивача не можуть бути меншими, ніж оцінка судами розміру моральних страждань працівників в аналогічних справах. Звертає увагу, що позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 245 000,00 грн. грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга відповідача мотивована тим, що судом не з`ясовано відповідно до яких доказів визначено, що відповідач не виконав вимоги статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року № 155. 3.

Судом не з`ясовано чи звертався позивач до органів здійснюючих контроль із забезпечення працівників належними умовами праці щодо фіксації неналежних умов праці та чи були з боку позивача відмови від виконання трудових обов`язків у зв`язку з незабезпеченням належних умов праці, як це визначено ст. 153 КЗпП України.

Вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений в оскаржуваному судовому рішенні є завищеним.

Не з`ясовано якими доказами підтверджується факт наявності: нормальних життєвих зв`язків до встановлення ступеню втрати працездатності та їх втрати позивачем після встановлення втрати професійної працездатності;

Не з`ясовано які додаткові зусилля для організації свого життя докладає Позивач та якими доказами це підтверджується, а також за якими саме хворобами.

Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації.

Представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Зігун В.Ю., просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, до 60 000 грн.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті і отримав професійні захворювання, що призвели до втрати працездатності.

За змістом акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, затвердженого 12 грудня 2017 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у ОСОБА_3 встановлено наявність професійних захворювань медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а саме:-хронічне обструктивне захворювання легенів першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня; -радикулопатія попереко-крижова та шийна з помірними статико-динамічними порушеннями хребта на фоні гриж дисків, ретроспондилолістезу з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу колінних та ліктьових суглобів; -нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху)

Професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм працівника, недосконалості технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення професійного захворювання запиленість повітря робочої зони, важкість праці, підвищений рівень шуму та вологості повітря. (а.с.11-12)

Довідкою МСЕК серії 12ААА № 051171 від 12 січня 2018 року ОСОБА_3 первинно встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, в тому числі: 40 відсотків радикулопатія з ДФА, 15 відсотків ХОЗЛ, 5 відсотків - приглухуватість. (а.с.13)

В подальшому довідкою МСЕК серії 12ААА № 127840 від 11 січня 2023 року позивачу встановлено той самий відсоток втрати професійної працездатності повторно безстроково. (а.с.14)

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності у загальному розмірі 40% та встановлено третю групу інвалідності. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 120000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК серії 12ААА № 051171 від 12 січня 2018 року ОСОБА_3 первинно встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, в тому числі: 40 відсотків радикулопатія з ДФА, 15 відсотків ХОЗЛ, 5 відсотків приглухуватість та довідку МСЕК серії 12ААА № 127840 від 11 січня 2023 року позивачу встановлено той самий відсоток втрати професійної працездатності повторно безстроково. (а.с.13-14)

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про не доведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у позивача та діями відповідача, а також що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів, вони спростовуються медичним формою П-4, затвердженого 12 грудня 2017 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у ОСОБА_3 встановлено наявність професійних захворювань медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а саме:-хронічне обструктивне захворювання легенів першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня; -радикулопатія попереко-крижова та шийна з помірними статико-динамічними порушеннями хребта на фоні гриж дисків, ретроспондилолістезу з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу колінних та ліктьових суглобів; -нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху)

Професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм працівника, недосконалості технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення професійного захворювання запиленість повітря робочої зони, важкість праці, підвищений рівень шуму та вологості повітря.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни її життя, порушили її психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Прийнявши до уваги факт втрати позивачем 60% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину її фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120 000 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача має стягуватися без урахування податків та інших обов`язкових платежів,

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода, завдана життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню і має визначатися без урахування податків та інших обов`язкових платежів, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п. 164.2.14а статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін до п.п.164.2.14а статті 164 ПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку також не включалися суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Таким чином, як податковим законодавством, чинним до внесення змін ( 23 травня 2020 року), так і чинним податковим законодавством суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що судом ухвалено рішення щодо стягнення з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральної шкоди, завданої працівнику саме внаслідок ушкодження його здоров`я, тому висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів є помилковими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за текстом Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», зокрема, підпункту «а» підпункту 164.2.14 (внесеного 23 травня 2020 року) поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.

Враховуючи вищевикладене, суми моральної шкоду саме внаслідок ушкодження здоров`я слід стягувати без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» слід залишити без задоволення, тоді як апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись статтями 374-375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Повалій Олена Василівна задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року змінитив частині оподаткування, зазначивши, що моральну шкоди, слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 у розмірі 120 000 грн. без урахування утримання податку з доходів і зборів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи