Справа № 367/9042/24
Провадження №2/367/1726/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Тараненко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Митровка Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи вимоги наступним.

У період з 06 жовтня 2023 року по 12 червня 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Опитний завод М» ЄДРПОУ 33330969 (далі - Відповідач). Зазначене підтверджується довідкою ОК-5 від 11.08.2024. Під час знаходження Позивача у трудових правовідносинах з Відповідачем на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи згідно Наказу №14K від 05.10.2023 року, з боку останнього була нарахована та виплачена заробітна плата згідно з довідкою ОК-5 від 11.08.2024 року, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України. Згідно довідки ОК-5 від 11.08.2024 року та електронної трудової книжки Позивача було звільнено 12 червня 2024 року на підставі ст.38 КЗпПУ (неповажн. прич.) (Наказ №81K від 11.06.2024 р.), тобто підставою для видання наказу роботодавця про звільнення є письмова заява працівника, позивачем заява про звільнення не подавалась та звільнятись Позивач не збирався. Позивач дізнався про звільнення тільки після отримання довідки ОК-5 від 11.08.2024 року. 16.08.2024 року Позивач звернувся з листом до директора ТОВ «Опитний завод М» , ОСОБА_2 з проханням надати на електронну адресу Позивача скановані копії наступних документів: 1. Заяву на прийом. 2. Заяву на звільнення. 3. Довідку про сплачені податки при виплаті заробітної плати. 4. Наказ про звільнення. 5. Наказ про прийом 6. Довідку розрахунок при звільненні з роботи. Але досі документів Позивачу не надано.

Позивач зазначає про те, що про нараховані суми, належні при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивача не повідомили ні про які виплати.

Крім того, вказує про те, що частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи. Компенсація за 16 календарних днів щорічної відпустки не нарахована.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов?язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 12.06.2024 р., Відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Позивач також зазначає наступне. Згідно довідки ОК-5 від 11.08.2024 року, Позивачу було нараховано виплати заробітної плати з жовтня 2023 року по червень 2024 року. Позивач стверджує, що ця інформація у довідці ОК-5 є помилковою. Наводить розрахунок сум, перерахованих Відповідачем коштів та зазначає про те, що за таких обставин Відповідач повинен сплатити до Пенсійного фонду України суми помилково несплаченого Єдиного соціального внеску (22%) із заробітної плат, сплаченої Позивачу на електронну банківську картку Приватбанк рахунок НОМЕР_1 , в період його роботи у Відповідача з жовтня 2023 року по 12 червня 2024 року, а саме наступні суми по місяцях: листопад 2023 року - 3375,17 грн, грудень 2023 року - 3305,30 грн, січень 2024 року-1358,6 грн, лютий 2024 року - 1630,20 грн, березень 2024 року - 3109,04 грн, квітень 2024 року - 2946,83 грн, травень 2024 року -2869,23 грн, червень 2024 року - 1530,28 грн.

Згідно з довідкою ОК-5 від 11.08.2024 року та довідками банків заробітна плата за останні два календарні місяці роботи склала 43926,76 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 976,15 грн.

У зв?язку з тим, що Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 62 робочих днів, з Відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 60521,30 грн. Компенсація за невикористані 16 календарних днів відпустки складає 11713,80 грн.

З урахуванням наведеного, Позивач просить суд стягнути з ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" заборгованість по заробітній платі на користь ОСОБА_1 в сумі 11713,80 грн. Стягнути з ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення 60521,30 грн. Зобов`язати ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" ЄДРПОУ сплатити до Пенсійного фонду України суми помилково несплаченого Єдиного соціального внеску (22%) із заробітної плати ОСОБА_1 , сплаченої в період його роботи у ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" з листопада 2023 року по 12 червня 2024 року по місяцях: листопад 2023 року - 3375,17 грн, грудень 2023 року - 3305,30 грн, січень 2024 року - 1358,6 грн, лютий 2024 року - 1630,2 грн, березень 2024 року - 3109,04 грн, квітень 2024 року - 2946,83 грн, травень 2024 року -2 869,23 грн, червень 2024 року -1530,28 грн.

До суду від представника відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначають про те, мотивація позовної заяви зводиться до того, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем при його звільненні з роботи, а також не сплатив у повному обсязі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У зв?язку із зазначенням у позовній заяві у цій справі про те, що позивач не подавав заяву про звільнення з ТОВ «Опитний завод М» та те, що він не мав наміру звільнятися, а також з метою недопущення порушення трудових прав позивача, відповідач 24.09.2024 прийняв наказ №156K, згідно з яким вирішено: скасувати наказ (розпорядження) Товариства з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» № 81K від 11.06.2024 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» з 12 червня 2024 року; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2024 по 24.09.2024 включно.

Такий наказ було надіслано на адресу фактичного місця проживання позивача. Зауважують, що відповідач, звільняючи позивач, виходив з усної та узгодженої у телефонному режимі заяви. Однак, у зв?язку із запереченням вказаного позивачем, вирішено відновити права позивача шляхом скасування відповідного наказу про звільнення та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно, через поновлення на роботі, відповідач нарахував та виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2024 по 24.09.2024 у розмірі 21 709,69 грн, що підтверджується довідкою про нараховану та виплачену заробітну плату від 24.09.2024 №75 та платіжною інструкцією від 24.09.2024 №1664.

Доводи позивача про те, що за період роботи на товаристві з 06.10.2023 по 12.06.2024 йому нібито виплачувалась заробітна плата у більшому розмірі, ніж вказана у наданій ним довідці ОК-5, відповідач вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до наказу №14 к від 05.10.2023 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , йому встановлено заробітну плату згідно посадового окладу у розмірі 6705 грн (стверджується копією заяви про прийом на роботу та копією наказу). У 2024 році заробітна плата була приведена у відповідність до встановленого законодавством мінімального розміру.

Відповідач стверджує, що нарахування та виплата вказаної заробітної плати відповідає відомостям, зазначеним у довідці ОК-5 від 11.08.2024, поданої разом із позовною заявою.

Тобто, відповідач нарахував та виплатив позивачу заробітну плату з 06.10.2023 по 12.06.2024 у відповідності з умовами трудового договору та вимог законодавства.

Водночас, у наведених у позовній заяві розрахунках, позивач до розміру власної заробітної плати у ТОВ «Опитний завод М» включає кошти, отримані з особистого поточного рахунку ОСОБА_3 .

Таким чином, з наданих позивачем платіжних інструкцій чітко вбачається, що відповідач жодного відношення до виплати таких коштів та підстав їх виплати немає.

Представник відповідача зазначає про те, що відповідні суми не можна вважати заробітною платою позивача у ТОВ «Опитний завод М», через що доводи позивача про те, що розмір його заробітної плати у товаристві є більшим, ніж той, що зазначений у довідці ОК-5, є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, відповідач зазначає про те, що оскільки позивача поновлено на роботі, то підстава для виплати компенсації за невикористані дні календарної відпустки при звільненні відпала.

Представник відповідача також вказує про те, що через неправильність (надуманість) розрахунків позивача щодо розміру його заробітної плати у ТОВ «Опитний завод М», відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов?язання відповідача сплатити єдиний соціальний внесок на державне соціальне страхування.

Наявною у матеріалах справи довідкою ОК-5 та іншими матеріалами цієї справи достовірно підтверджується, що відповідач у повному розмірі сплатив ЄСВ за позивача відповідно до розміру його реальної заробітної плати. Недоречними та недобросовісними є намагання позивача покласти на відповідача обов?язок щодо сплати ЄСВ з доходів, які мають інше походження, ніж заробітна плата у ТОВ «Опитний завод М».

Відповідач, як роботодавець позивача, не зобов?язаний сплачувати єдиний внесок за іншими, ніж заробітна плата, доходами працівника.

Водночас, питання правильності та повноти нарахування ЄСВ відноситься до повноважень контрольних органів, що здійснюють адміністрування за сплатою ЄСВ. Тому у цій частині позовні вимоги до ТОВ «Опитний завод М» у будь-якому випаду є неналежними.

Враховуючи, що у відповідача відсутня заборгованість з виплати заробітної плати позивачу, а також те, що підстава для виплати компенсації за невикористані дні календарної відпустки при звільненні відпала, то відсутні підстави нарахування та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні, визначеного ст. 116 КЗпПУ.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач у повному обсязі здійснив розрахунок з позивачем щодо належних йому до виплати сум заробітної плати, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Просять в задоволенні позову відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, в тому числі, на правову допомогу.

04.10.2024 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій Позивач зазначає про те, що не згоден з висновками, викладеними у відзиві.

Так, у своєму відзиві Відповідач посилається на те, що Позивача відновлено на робочому місті з 24.09.2024 року згідно наказу №156К та Позивачу нараховано заробітну плату за всі дні з 12 червня 2024 року по 24.09 2024 року з розрахунку 8200 грн за місяць. Позивач вважає, що Відповідач своїми діями по незаконному звільненню у червні 2024 року, а також поновленню на робочому місці Позивача у вересні 2024 року, повністю ігнорує побажання, трудові права та законні інтереси Позивача. Згідно позовної заяви Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, а не відновлення на робочому місці.

Відповідач вважає, що директор ТОВ"ОПИТНИЙ ЗАВОД М" , та її чоловік ОСОБА_3 сплачували Позивачу кошти з жовтня 2023 року по червень 2024 року по два рази на місяць зі своїх поточних рахунків, які припинили виплачувати у червні 2024 року після незаконного звільнення Позивача з ТОВ"ОПИТНИЙ ЗАВОД М" . Кошти сплачувались на картковий рахунок Позивача без сплати Відповідачем Єдиного соціального внеску, Податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Вказує про те, що роботодавці зобов`язані сплачувати ЄСВ, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у частині нарахувань при кожній виплаті заробітної плати (доходу), одночасно з видачою зазначених сум. У разі несвоєчасної виплати заробітної плати строки сплати ЄСВ та податків мають бути дотримані.

Зазначає про те, що Відповідач вводить в оману суд, стверджуючи, що жодного відношення до виплати таких коштів та підстав їх виплати немає, тобто, відповідні суми не можна вважати заробітною платою позивача у ТОВ «Опитний завод М». Позивач вважає такий підхід Відповідача помилковим, оскільки специфіка порушення Відповідачем полягає в тому, що при неоформленні трудових відносин та виплаті заробітної плати у розмірі, відмінному від задекларованого, первинна документація згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не могла бути складена, а відтак, і надана на підтвердження факту існування порушення податкового законодавства. Особливість даної категорії правовідносин полягає у тому, що за фактом виплати неофіційної заробітної плати для суб`єктів господарювання, які працевлаштовують осіб, але здійснюють виплату зарплати не в повному обсязі, настає фінансова, адміністративна та навіть кримінальна відповідальність. Факт виплати зарплати не в повному обсязі може послугувати підставою для проведення інспекційних перевірок ревізорами Держпраці, фактичних та документальних перевірок контролерами ДПС та навіть може стати приводом для зацікавленості правоохоронних органів.

Відповідач вважає, що у зв`язку з поновленням Позивача без його погодження на роботі, підстава для виплати компенсації за невикористані дні календарної відпустки при звільненні відпала. Такий висновок Відповідача є помилковим. Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Компенсація за 16 календарних днів щорічної відпустки Позивачу не була нарахована.

Підсумовуючи, Позивач вказує про те, що Відповідач не у повному обсязі здійснив розрахунок з Позивачем щодо належних йому до виплати сум заробітної плати.

09.10.2024 від представника Відповідача надходили заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує про те, що твердження Позивача про ігнорування відповідачем побажань, трудових прав та законних інтересів Позивача є недоречним та непослідовним. Безпосередньо у позовній заяві й відповіді на відзив Позивач зазначав, що його було звільнено незаконно (без подання заяви про звільнення). Отже, Відповідач діяв абсолютно добросовісно при прийнятті наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі. Відновлення Позивача на роботі виключає правові підстави позовних вимог у частині стягнення компенсації за не використані дні щорічної відпустки у будь якому разі, незалежно від правильності/чи неправильності розрахунку такої суми та її виплати.

Зауважує, що в наданих Відповідачем доказів з відзивом випливає, що Позивачу була не тільки нарахована компенсація за дні невикористаної відпустки, але й виплачена. При цьому, у зв`язку з поновленням Позивача на роботі, така сума компенсації є безпідставно збереженими коштами Позивачем за рахунок Відповідача, однак, такі кошти не підлягають поверненню Відповідачу та не можуть бути відраховані з його заробітної плати через законодавчі обмеження, зокрема положення ст. 127 КЗпПУ та п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України. При цьому, жодних правових підстав для виплати заробітної плати Позивачу понад визначений трудовим договором розмір заробітної плати немає. Відповідач виплатив у повному обсязі заробітну плату згідно умов трудового договору за період з 06.10.2023 (прийняття на роботу) по день поновлення його на роботі 24.09.2024. Однак, Позивач, отримавши наказ про поновлення та повідомлення про необхідність приступити до роботи, так і не став до роботи.

Повторне посилання Позивача на отримання коштів від третіх осіб не заслуговує на увагу. Отримання Позивачем грошових коштів поза межами трудових відносин з Відповідачем, не зумовлює виникнення у Відповідача обов`язків податкового агента та страхувальника відносно позивача.

Водночас, Позивач не надав жодних належних доказів, які б вказували на перерахування роботодавцем коштів працівнику у розмірі, більшому, ніж встановлений йому розмір заробітної плати. Щобільше, Позивач й не стверджує (не наводить підставу позову), що він отримував якісь додаткові кошти саме від Відповідача. Також з наданих Позивачем документів про отримання грошових коштів від третіх осіб, не вбачається правова підстава отримання таких коштів. Посилання Позивача на отримання коштів від директора/засновника Відповідача також не підтверджені жодними доказами.

Посилання Позивача у вигляді припущень щодо «виплати неофіційної заробітної плати» також не заслуговують на увагу. Відповідач не здійснював виплату позивачу жодних грошових коштів, окрім тих, з яких було у повному обсязі нараховано та сплачено ПДФО та ЄСВ. Про протилежне Позивач не стверджує, а тільки безпідставно ототожнює отримання коштів від третіх осіб з отриманням заробітної плати від Відповідача. Позивач при поданні позову взагалі не зазначав, що отримував кошти від ОСОБА_2 , однак у відповіді на відзив вже про це додатково стверджує. Така непослідовна позиція Позивача додатково підтверджує необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що мотиви відповіді на відзив жодним чином не спростовують позицію Відповідача про безпідставність позовних вимог, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовити повністю.

30.10.2024 від ОСОБА_1 надходили заперечення, в яких зазначає про таке.

Відповідач у своїх процесуальних заявах по суті спору, вважає, що отримані Позивачем кошти від третіх осіб не можна кваліфікувати як його заробітну плату від Відповідача. Відповідач вважає, що отримання позивачем грошових коштів поза межами трудових відносин з Відповідачем не зумовлює виникнення у Відповідача обов`язків податкового агента та страхувальника відносно Позивача. Відповідач запевнює, що не здійснював виплату Позивачу жодних грошових коштів, окрім тих, з яких було у повному обсязі нараховано та сплачено ПДФО та ЄСВ. Позивач не згоден з висновками відповідача у запереченні, оскільки, кошти, отримані Позивачем від третіх осіб не є безпідставними. ФОП ОСОБА_3 та ТОВ"ОПИТНИЙ ЗАВОД М" , знаходяться за однією адресою, директор та засновник ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" , - ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , є подружжям. Позивач вважає, що грошові кошти сплачувались не третьою особою, а повністю зацікавленою особою ОСОБА_3 , як ухиляння від сплати податків та зборів, які нараховуються на заробітну плату Позивача у ТОВ"ОПИТНИЙ ЗАВОД М" . Яку господарську діяльність проводить ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" , разом з ФОП ОСОБА_3 , Позивачу невідомо у зв`язку з конфіденційністю цієї інформації, таку інформацію можуть отримати тільки податкові органи при перевірці господарської діяльності ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М" та ФОП ОСОБА_3 . Також ФОП ОСОБА_3 є зареєстрованим 18.07.2013 року ГУДПС у Закарпатської області Хустська ДПІ (44106694) платником єдиного внеску. Твердження Відповідача, що кошти отримані поза межами трудових відносин безпідставні. Позивач був у трудових відносинах з ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М", заробітна плата сплачувалась два рази на місяць Позивачу на рахунок НОМЕР_1 в ПриватБанк. З ФОП ОСОБА_3 Позивач будь яких господарських договорів не укладав, кошти сплачувались за роботу у ТОВ "ОПИТНИЙ ЗАВОД М", як з`ясувалось Позивачем після незаконного звільнення, без сплати податків та зборів із загальної суми заробітної плати 92093,96 грн за 9 місяців 2023 та 2024 року.

Відповідач вважає, що з наданих Позивачем документів про сплату ФОП ОСОБА_3 на карткові рахунки Позивача коштів, не вбачається правова підстава отримання таких коштів, тобто, відсутні взагалі підстави стверджувати, що отримані Позивачем грошові кошти є його доходом, а також відсутні відомості про декларування Позивачем відповідних коштів як його доходів. Позивач не згоден з такими висновками Відповідача.

Вказує про те, що, сплачуючи заробітну плату працівникові, Відповідач повинен був декларувати доходи та сплачувати всі податки та внески із заробітної плати, сплаченої на рахунки Позивача. В даному випадку, якщо Відповідач відмовляється від сплати податків та зборів із заробітної плати Позивача, всі податки та внески повинні були сплачуватися із заробітної плати 92093,96 грн, сплаченої Позивачу за 9 місяців 2023 та 2024 року, які були перераховані на карткові рахунки Позивача ФОП ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Опитний завод М» про стягнення заборгованості по заробітній платі було відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.10.2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Опитний завод М" про стягнення заборгованості по заробітній платі - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в письмових поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилався на доводи, викладені у відзиві на позов, письмових поясненнях.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників справи, їх пояснення, приходить до наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 116 КЗпП України, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Застосуванню підлягає, також, стаття 117 КЗпП України, відповідно до якої, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 489/5331/18 зроблено висновок, що передбачені ст. 117 КЗпП України наслідки несвоєчасного розрахунку з працівником роботодавець несе в разі наявності його вини.

Встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) №14 від 05.10.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.10.2023, останнього прийнято на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи з 06.10.2023 з окладом 6705,00 грн.

Позивач в судовому засіданні зазначав про те, що із зазначеним вище наказом його не ознайомлювали, зміст наказу йому був не відомий та про розмір заробітної плати останній також не знав. Вказував, що підпис про ознайомлення з накаозм (розпорядженням) №14К від 05.10.2023 Позивачу не належить та виконаний іншою особою, проте, доказів на підтвердження цьому ОСОБА_1 надано не було.

Разом з тим, представником відповідача для огляду в судовому засіданні було надано оригінал наказу (розпорядження) №14К від 05.10.2023 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , де міститься підпис останнього про ознайомлення з даним наказом (розпорядженням).

Згідно наказу №156 К від 24.09.2024 скасовано наказ (розпорядження) ТОВ «Опитний завод М» №81 К від 11.06.2024 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи у ТОВ «Опитний завод М» з 12.06.2024. Нараховано та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2024 по 24.09.2024 включно.

Листом від 24.09.2024, ОСОБА_1 за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , направлено копію вказаного наказу та довідку про нараховану та виплачену заробітну плату №75 від 24.09.2024.

Згідно довідки про нараховану та виплачену заробітну плату №75 від 24.09.2024, ТОВ «Опитний завод М» в період з 13.06.2024 по 24.09.2024 всього виплачено ОСОБА_1 заробітну плату (з урахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у кількості 74 днів) в розмірі 26968,56 грн. Додатково у довідці надано інформацію щодо утримання податків та зборів з 06.10.2023 по 24.09.2024.

До матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №1664 від 24.09.2024 щодо перерахування «Опитний завод М» на банківську картку ОСОБА_1 виплати середньої заробітної плати через вимушений прогул за період з 13.06.2024 по 24.09.2024 згідно наказу №156К від 24.06.2024 без ПДВ в розмірі 21709,69 грн.

Разом з тим, щодо виконання вимог трудового законодавства при поновленні та сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу проведено перевірку дотримання законодавства про працю Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та зафіксовано відсутність допущених порушень трудового законодавства.

Зокрема, в Акті від 17.01.2025 зазначено про те, що у ході перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПИТНИЙ ЗАВОД М», юридична адреса: Закарпатська обл., смт. Вишково, вул. Шаянська, буд. 34, відповідно до направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 03.01.2025 року №ЗХ/1/181-25 виданого Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, з метою перевірки додержання вимог законодавства про працю в частині зміни істотних умов праці та розірвання трудового договору роботодавцем, встановлено: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПИТНИЙ ЗАВОД М», (надалі Товариство), діє на підставі Статуту затвердженого рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» від 27.03.2023 року (Нова редакція).

Товариство є юридичною особою. Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації. Одноосібним виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю є Директор, який призначається Загальними зборами Учасників Товариства.

Згідно з наказом № 4 від 03.03.2016р. ОСОБА_2 прийнята на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» з 03.03.2016 року.

ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» з 06.10.2023р., згідно з наказом №14К від 05.10.2023р. Наказом № 81К від 11.06.2024р.

ОСОБА_1 звільнений з 12.06.2024р. за власним бажанням.

У зв`язку із зазначенням ОСОБА_1 у позовній заяві у цивільній справі № 367/9042/24, що розглядається Ірпінським міським судом Київської області, що ним заява про звільнення не подавалась та звільнятись такий працівник не мав наміру, з метою недопущення порушення трудових прав ОСОБА_1 , ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» 24.09.2024р. прийняв наказ № 156К згідно з яким вирішено:

1. Скасувати наказ ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» № 81К від 11.06.2024р. про припинення трудового договору з ОСОБА_1 .

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи у ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» з 12.06.2024р.

3. Нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.06.2024р. по 24.09.2024р. включно.

У зв`язку із змінами в організації праці та, керуючись ч. 2 ст. З Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» 24.09.2024р. прийняв наказ № 61 згідно з яким вирішено:

1. Визначити робоче місце інженера з проектно-кошторисної роботи ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М» ОСОБА_1 в адміністрації за адресою - місто Київ, площа Солом`янська, 2.

2. Вказана зміна істотних умов праці застосовується з наступного дня після ознайомлення ОСОБА_1 із цим наказом або вручення копії наказу засобами поштового чи електронного зв`язку.

Копію наказу № 61 від 24.09.2024р. ОСОБА_1 надіслано поштовим зв`язком з оголошеною цінністю 26.09.2024р. Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 повідомлено у встановлені законодавством строки відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Станом на час перевірки, ОСОБА_1 знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «ОПИТНИЙ ЗАВОД М».

Враховуючи наведене, суд зазначає про те, що відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки, норма статті 117 КЗпП України чітко робить прив`язку до факту звільнення особи, який у цій справі на цей момент відсутній.

Щодо вимоги Позивача про зобов`язання Відповідача сплатити до ПФУ суми несплаченого ЄСВ із заробітної плати Позивача.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон №2464-VI).

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.

У розумінні п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для роботодавців базою для нарахування єдиного внеску є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Статтею 7 Закону №2464-VI визначено базу нарахування єдиного внеску.

Так, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

За змістом частини 4 і 5 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Абзацом 1 пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2 статті 9 Закону №2464-VI).

Положеннями частини 4 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із абзаців 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (абзац 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Як визначено частинами 12 і 14 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Системний аналіз коментованих норм вказує на те, що в силу нового правового регулювання, визначеного пунктами 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, з 01.01.2021 звітні відомості з нарахування єдиного внеску повинні становити невід`ємну частину відповідної податкової звітності. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог Законів України від 19.09.2019 за №115-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та від 19.09.2019 за №116-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб", наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 за №773 "Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4" (надалі по тексту також Наказ №773) затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Так, згідно матеріалів справи, грошові кошти Позивачу перераховувалися ОСОБА_4 як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем. При цьому, підприємницький статус ОСОБА_4 не підтверджує того фатку, що отримані Позивачем кошти від такої особи відносяться до заробітної плати, яку нараховував та платив Відповідач.

Згідно наданих доказів, Відповідач та ФОП ОСОБА_4 є різними та окремими суб`єктами господарювання, а також окремими платниками податків. Твердження позивача про одну адресу місцезнаходження відповідача та ФОП ОСОБА_4 не відповідають дійсності. Зазначене підтверджується фотокопіями інформації з ЄДРПОУ.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доказів на підтвердження того, що Відповідач не у повному обсязі сплатив суми єдиного соціального внеску за періоди червня-вересня 2024 з урахуванням встановленого Позивачу розміру заробітної плати, суду не надано.

Разом з тим, наведені позивачем розрахунки розміру ЄСВ враховують суми доходу, які були отримані від інших осіб, доказів на підтвердження того, що такі доходи Позивача були саме заробітною платою, матеріали справи не містять.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, не підтвердженні належними та допустими доказами, факту порушення Відповідачем вимог трудового законодавства у відносинах з Позивачем судом не встановлено, відтак, суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст.116, 117?КЗпП України, ст. ст. 12, 81, 89, 133, 137, 141, 229, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Опитний завод М» про стягнення заборгованості по заробітній платі, - відмовити.

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30днів з дня її підписання.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий