Справа № 386/1580/24
Провадження № 2/386/624/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Онуфрак В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Гірника Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 12 серпня 2024 року Голованівським районним судом Кіровоградської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.

В результаті побиття відповідач пошкодив його телефон SAMSUNG GAIAXY НОМЕР_1 , який під час бійки знаходився біля нього у зовнішній лівій кишені куртки та був розбитий відповідачем під час нанесення йому ударів. Вартість телефону становить 4 500 грн..

В результаті нанесених йому відповідачем тілесних ушкоджень та розладу його здоров`я йому було завдано матеріальну шкоду вигляді втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності, так як не мав можливості виходити на роботу, за цей час не отримував заробітної плати, в середньому він отримує 8 000 грн. заробітної плати на місяць, що складає близько 96000 грн. за рік і таким чином недоотримав 96000 грн. внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень, всього йому нанесено відповідачем матеріальної шкоди 100500,00 грн..

Також відповідачем йому було завдано моральні страждання, які полягають у вимушеному перенесені фізичного болю та страждання як в момент завдання шкоди його здоров`ю в ході побиття його відповідачем так і після того як відповідач закінчив його бити, які він оцінює в розмірі 100000 грн.. Також моральні страждання були завдані відповідачем в результаті зроблених ним вищевказаних протиправних дій самим фактом їх здійснення відносно нього як людини, яка має честь та гідність так із боку та оточуючих його людей та знайомих, а протиправність дій відповідача дискредитували його честь, гідність та повагу до себе та про дану обставину знають оточуючі його люди в їх очах його соціальний статус та репутація об`єктивно зазнали шкоди, що завдало йому моральної шкоди.

Просить стягнути з відповідача на його користь завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 100500 грн. та 100000грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивача позов підтримав з тих же підстав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності відповідними доказами, просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини і дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2024 рок, який набрав законної сили 11.09.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

За обставин справи, викладених у вироку, 08.10.2022 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_1 приїхав на легковому автомобілі до свого гаражного приміщення № НОМЕР_2 , що знаходиться позаду будинку в якому проживає по АДРЕСА_1 .

Поставивши свій автомобіль в гараж, ОСОБА_1 попрямував в напрямку свого дому та коли порівнявся з гаражним приміщенням ОСОБА_2 , з нього вийшов останній, який на ґрунті давніх неприязних відносин вчинив з ОСОБА_1 сварку.

В ході сварки ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , достовірно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, невстановленим під час досудового розслідування металевим предметом, наніс не менше трьох ударів в область кістей рук та голови ОСОБА_1 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: забійно - рвані рани лобної та тім`яної ділянки голови зліва, закритий перелом діафіза п`ясної кістки п`ятого пальця правої кисті які, згідно висновку судово - медичної експертизи № 128 від 25.10.2022 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 21 діб.

Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком суду встановлені наслідки протиправних дій ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , в результаті яких останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійно - рвані рани лобної та тім`яної ділянки голови зліва, закритий перелом діафіза п`ясної кістки п`ятого пальця правої кисті.

Будь-яких інших наслідків дій ОСОБА_2 вироком суду не встановлено.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Стаття 1177 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно положень ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до норм стаття 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, наведені норми визначають як загальні підстави відповідальності за завдання шкоди, так і спеціальні умови відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Пунктом 12 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Згідно пункту 18 зазначеної Постанови встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суду не надано доказів та не встановлено обставин, що під час вчинення кримінального правопорушення стосовно позивача відповідач пошкодив його телефон SAMSUNG GAIAXY A02, а також не надано відомостей про неможливість його ремонту чи відновлення у разі наявності пошкоджень.

Щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку внаслідок втрати ним працездатності в сумі близько 96000 грн. на рік (виходячи з середнього заробітку 8000 грн. в місяць), позивачем надано суду довідку ТОВ «Рапсо-Дія» за вих..№224 від 05.11.2024 року, про те що ОСОБА_1 дійсно працював слюсарем-ремонтником ТОВ «Рапсо-Дія» з 02.12.2021 року по 08.12.2022 року.

Разом із цим в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням.

В ході судового розгляду позивач не надав суду доказів про втрачений ним заробіток (дохід), а також доказів про те, що внаслідок отриманого тілесного ушкодження він втратив професійну або загальну працездатність, або вона зменшилась.

Отже слід дійти висновку, що в судовому засіданні не доведено факт спричинення позивачу матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку.

Відтак, аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами завдання йому матеріальної шкоди.

З виписки №409 із медичної скарги амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 слідує, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 27.12.2024 року по 03.01.2025 року з діагнозом: віддалені наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку від 08.10.2022 року, симптоматична гіпертензія, еквівалент Г Х 11ст., симптом вегетативної дистонії за змішаним типом, астено-депресивний синдром, панічні атаки, деменція.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства."

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі №766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Отже, враховуючи вище викладене, важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста, психолога або висновок судового експерта-психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег, тощо), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.

Відповідно до вище зазначеного позивачем до матеріалів справи додано висновок №40-9 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), яким підтверджено наявність моральних страждань та рівень їх тяжкості, які були завдані позивачу внаслідок кримінального правопорушення вчиненого відповідачем, а саме (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення) віддалені наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку від 08.10.2022 року, симптоматична гіпертензія, еквівалент Г Х 11ст., симптом вегетативної дистонії за змішаним типом, астено-депресивний синдром, панічні атаки, деменція.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи, що як сам факт вчинення відносно особи кримінального правопорушення, яким їй спричинено тілесні ушкодження, так і подальші негативні наслідки у вигляді болю, страждання та переживання, свідчать про заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Відтак слід дійти висновку, що в судовому засіданні встановлено факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , його вину, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і цією шкодою.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей потерпілого внаслідок отриманого тілесного ушкодження, позбавлення його відповідних фізичних можливостей, вимушені змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також засади розумності, виваженості та справедливості, а тому вважає, що компенсація в розмірі 50 000 грн. цілком відповідатиме даним критеріям оцінки, буде необхідною і достатньою.

Враховуючи викладене суд задовольняє позов частково шляхом стягнення ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 605 грн. 60 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., а також судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко