Дата документу 18.03.2025
Справа № 334/9152/23
Провадження № 2/334/201/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

10 жовтня 2023 року, позивач в особі представника АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до Ленінського районного суду м.Заполріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому зазначив, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори від 30.12.2021 № 701 на суму 70 000 грн. та від 17.12.2019 № 001 з видачею кредитної карти з кредитним лімітом у сумі 30 000 грн., який в подальшому було збільшено до 34200 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував своїх зобов`язань перед кредитором, станом на 05.07.2023 року у нього виникла заборгованість за кредитами, яка складає: по кредитному договору від 30.12.2021 № 701 103092,77 грн., з яких: 67083,61 грн. заборгованість за кредитом; 9,60 грн. заборгованість за процентами; 35999,56 грн. заборгованість за комісією. По кредитному договору від 17.12.2019 № 001 заборгованість складає 55649,33 грн., з яких: 34068,60 грн. заборгованість за кредитом; 21580,73 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитними договорами станом на 05.07.2023 складає 158742,10 гривень.

З вищенаведених підстав, кредитор звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

11 жовтня 2023 року суд відкрив провадження по даному позову в порядку загального позовного провадження. Копію ухвали про відкриття провадження по справі надіслано відповідачу одночасно з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів. Роз`яснено про право на подання протягом п`ятнадцяти днів відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У підготовче судове засідання, призначене на 23.01.2024 року не з`явився. Будь яких заяв, клопотань про відкладання розгляду справи суду не заявляв.

З вищенаведених підстав, ухвалою суду від 23.01.2024 року закрито підготовче судове засідання.

10 квітня 2024 року суд, розглянувши матеріали справи, ухвалив заочне рішення, яким позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 158742 грн.. 10 коп. та судовий збір у сумі 2684 грн.. 00 коп.

22 травня 2024 року адвокат Кара Ю.М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, оскільки відповідач був відсутній у судовому засіданні під час ухвалення рішення. Крім того, доводила, що на час ухвалення рішення частина боргу сплачена, тому заочне рішення підлягає перегляду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог кредитора.

18 липня 2024 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

До початку судового розгляду, адвокат Кара Ю.М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач проводив платежі по кредитам та ним було сплачено 101 520 грн. За домовленістю з банком, по кредитному договору від 17.12.2019 року №001 взагалі відбулось прощення боргу, проте, позивач не уточнив позовні вимоги та не зменшив їх.

Також представник відповідача, посилаючись на норми закону, вважає, що нарахування плати за кредитне обслуговування (комісія) не відповідає вимогам закону, а тому підстави для включення розміру вказаної плати до складу зобов`язань відповідача за зазначеним кредитним договором відсутні, а звідси, у задоволенні вимог про стягнення комісії слід також відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Крім того, представник відповідача звернув увагу суду, що в матеріалах справи відсутня інформація по договору № 001 від 17.12.2019 року, зокрема щодо строку на який отримувався кредит, строк його повернення та нарахування відсотків. Розрахунок процентів відсутній.

Враховуючи викладені у відзиві на позовну заяву доводи, в межах даного спору та враховуючи, що позивачем не доведені фактичні обставини, на які він посилається, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача в свою чергу подав відповідь на відзив в якому зазначав, що між банком та відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно якого відповідач отримав кредит. Відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредити у порядку та строки, обумовлені договором. Договір укладений шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умові, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. Також, відповідач, разом із заявою, підписав «Паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту був підписаний до моменту підписання відповідачем заяви.

Відповідно до Розділу 4 Паспорту споживчого кредиту «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» передбачено процентну ставку; тип процентної ставки; розмір комісії. Також зазначені відомості про: загальні витрати за кредитом; орієнтована загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка. У паспорті споживчого кредиту зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; розмір реальної річної процентної ставки та інші умови.

Щодо сплати комісії, представник позивача зазначає, у спірних правовідносинах у відповідності до пункту 5.7.3положень ДКБО АТ «ПУМБ» комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві про приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (базарозрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. Розрахунково касове обслуговуванняце послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Розрахунково касові операції полягають у забезпеченні руху грошових коштів на рахунках клієнтів банків за їхніми дорученнями. З огляду на виконані банком послуги, надання яких підтверджується серед іншого і випискою по рахунку щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, списання коштів з рахунку для погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів тощо, умова про встановлення комісії за такі послуги не є нікчемною чи такою, що суперечить вимогам законодавства. Отже, з огляду на викладене, відзив відповідача є безпідставним та необгрунтованим, а доводи, зазначені за його змістом, такими, що не заслуговують на увагу суду. Тому, доводи представник відповідача слід відхилити як безпідставні та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ознайомившись з відзивом на відзив, представник відповідача надала суду письмові пояснення з приводу викладених позивачем обставин та доводила, що оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 5 кредитного договору № 701 від 30.12.2021, укладеного року між відповідачем та AT «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 2093 грн., є нікчемними.

В укладеному сторонами кредитному договорі не передбачено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію.

За таких обставин, позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договорів комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідне до Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісіями задоволенню не підлягають.

Разом з цим, оскільки вбачається нікчемність положення договору щодо встановлення обов`язку відповідача щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості сплачена відповідачем комісія за кредитним договором, мала бути спрямована на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту. Відтак загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 14000,21 грн., виходячи із розрахунку: 67083,61 грн. (заборгованість по сумі кредиту) + 9,60 грн. (заборгованість по процентам) + 2093 грн. (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісії) + 51000 ( добровільне погашення заборгованості, після подання позову до суду та підтверджене квитанціями) = 14000,21 грн.

Оскільки інших процесуальних дій не відбувалося, 04 лютого 2025 року, суд закрив підготовче судове засідання, призначивши справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача повідомлений про розгляд справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача повідомлений про розгляд справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд ухвалити рішення з урахуванням наданих ним письмових пояснень та документально підтверджених доказів, в обґрунтування своїх заперечень.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані представником позивача та відповідачем докази, повідомлені ними обставини, на які вони ґрунтувалися у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори: від 30.12.2021 кредитний договір № 701 за яким, відповідачу видано кредит у сумі 70 000 грн. та від 17.12.2019 кредитний договір № 001 шляхом відкриття кредитної картки з кредитним лімітом у сумі 30000 грн., який в подальшому було збільшено до 34200 грн. (а.с.2зворотна сторона, 3, 4, 7).

На час розгляду справи, матеріалами справи підтверджено, що умови кредитного договору № 001 від 17.12.2019 року повністю виконані, заборгованість погашена. За повідомленням банку кредит закрито.

Отже в частині вищевказаного договору спір між сторонами відсутній, тому вимога банку про стягнення заборгованості за договором кредитним договором № 001 залишається судом без задоволення.

Стосовно кредитного договору від 30.12.2021 року № 701 за яким, відповідачу видано кредит у сумі 70 000 грн. суд зазначає, що заявою від 30.12.2021 року, визначені умови надання споживчого кредиту у розмірі 70 000 грн. на строк 24 місяці, розмір процентної ставки 0,010 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% та графік повернення кредитних коштів (а.с. 2).

Матеріали справи містять виписки з особових рахунків відповідача та платіжну інструкцію на перерахування банком кредитних коштів на рахунок відповідача, з яких вбачається, що кредитні кошти фактично були надані останньому.

Також в матеріалах справи наявна публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не підписана відповідачем (а.с. 1030).

В матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 30.12.2021 року, згідно якого, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, доходів, тощо.

05.07.2023року банком направлено відповідачу письмову вимогу про виконання зобов`язання та погашення заборгованості за кредитним договором № 701 від 30.12.2021 року.

З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач станом на 05.07.2023 року (включно) має заборгованість за кредитним договором № 701 від 30.12.2021 року в розмірі 103092,77 грн, що складається із: 67083,61 грн. заборгованості за кредитом; 9,60 грн. заборгованості за процентами; 35 999,56 грн. заборгованості за комісією.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.12.2021 року визначений розмір процентної ставки 0,010 % річних.

Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами станом на 05.07.2023 року за кредитним договором № 701 від 30.1.2021 року у розмірі 9,60 грн., підлягає задоволенню.

Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту станом на 05.07.2023 року за кредитним договором № 701 від 30.12.2021 року у розмірі 67083,61 грн., суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем кредитних коштів, але розмір заборгованості значно зменшився шляхом часткового погашення заборгованості, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає задоволенню, але частково.

Висновок суду ґрунтується на досліджених в ході судового розгляду платіжних квитанцій на загальну суму 51000 гривень, де в призначенні платежу вказано: оплата за договором № 701 від 30.12.2021 року.

Даний факт позивачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягають задоволенню на суму 16083,61 грн.

Щодо наявного в матеріалах справи паспорта споживчого кредиту підписаного відповідачем 30.12.2021 року, суд зазначає наступне.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. (частина перша та друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (двох і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін двох або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що паспорти споживчого кредиту від 30.12.2021 року не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору від 30.12.2021 року.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 6114545сво20.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості станом на 05.07.2023 року за кредитним договором № 701 від 30.12.2021 року у розмірі 35999,56 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунковокасове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 зазначила наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів`текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунковокасове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В заяві від 30.12.2021 року відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, проте банк не роз`яснив за які конкретні розрахунковокасові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, позичальнику встановлено плату за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умови кредитного договору від 30.10.2019 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту станом на 05.07.2023 за кредитним договором № 701 від 30.12.2021 року у розмірі 35999,56 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищенаведеного, суд визнає позовні вимоги позивача обґрунтованими частково, а відтак стягненню з відповідача підлягає 16083,61 грн., залишок заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами за кредитним договором, що у сукупності становить суму заборгованості у розмірі 16093,21 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову у розмірі 16093,21 грн., на відповідача, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України слід покласти відшкодування зі сплати судового збору на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 272,10 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 7681, 89 , 133, 141, 258, 259, 263265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) заборгованість у сумі 16 093,21 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) судовий збір у сумі 272,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Козлова Н. Ю.