КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3782/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Петренко Н.О., постановлену в м. Київ 08 січня 2025 року про вжиття заходів забезпечення заяви у справі за заявою приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2024 року приватний виконавець Артемчук Т.В. звернувся до суду з даною заявою, просив заборонити Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ОСОБА_1 в розмірі 663031,20 грн. та зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року в справі № 760/23694/18 до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти; звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 663031,20 грн., що належать Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 76129365 від 24 вересня 2024 року з примусового виконання виконавчого листа № 759/19442/17, виданого 26 січня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22261,38 доларів США.

08 січня 2025 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» звернулося до суду з клопотанням, в якому просило терміново винести ухвалу по п. 2 прохальної частини заяви приватного виконавця Артемчука Т.В. - до розгляду заяви по суті заборонити Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» проводити будь-які розрахунки з ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року заяву ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про вжиття заходів забезпечення заяви задоволено, заборонено Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ОСОБА_1 в розмірі 663031,20 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на упередженість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року та відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про вжиття заходів забезпечення заяви, покласти на ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, викладала обставини справи, вказувала, що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», яке не має передбачених законом повноважень та фактично будучи ліквідованою, позбавленою всіх ліцензій на здійснення господарської діяльності в сфері надання фінансових послуг, виключена з Державного реєстру фінансових установ, не включена до реєстру колекторських компаній і використовуючи виконавчий лист, який не відповідає вимогам закону, через приватного виконавця Артемчука Т.В. намагається незаконно стягнути з неї кошти в сумі 1012919,45 грн.

Вказувала, що 06 вересня 2006 року ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20/П/56/2006-840, в якості забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки від 06 вересня 2006 року ВЕВ № 605172, за умовами якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 15 грудня 2017 року уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» подано позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. 10 червня 2019 року ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого передано ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» право вимоги до позичальника за кредитним договором № 20/П/56/2006-840. 14 серпня 2019 року державним реєстратором без відома власника ОСОБА_1 за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було проведено державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру, яка була предметом іпотеки. Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» заборгованість за кредитним договором в сумі 22261,38 доларів США. Про факт незаконного заволодіння майновими правами на належну їй квартиру ОСОБА_1 подано позов до Святошинського районного суду м. Києва про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в якості забезпечення позову накладено арешт на квартиру. За фактом шахрайських дій згідно ухвали суду від 11 листопада 2019 року відкрито кримінальне провадження № 008413. 08 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року. 16 листопада 2022 року згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/7513/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень відмовлено. 05 жовтня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року по справі № 759/7513/21 задоволено частково, рішення скасовано. 26 грудня 2023 року нею зареєстровано законне право власності на квартиру. 17 квітня 2024 року постановою Верховного Суду по справі № 759/7513/21 постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 05 вересня 2024 року постановою Київського апеляційного суду поновлено ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 11 вересня 2024 року постановою Київського апеляційного суду по справі № 759/7513/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року залишено без змін.

24 вересня 2024 року постановою приватного виконавця Артемчука Т.В. відкрито виконавче провадження № 76129365 за виконавчим листом, виданим Святошинським районним судом м. Києва в справі № 759/19442/17 про стягнення з неї грошових коштів в сумі 22226,28 доларів США, що разом з витратами виконавчого провадження становить 1 012 919,45 грн.

19 листопада 2024 року ОСОБА_1 подано до Святошинського районного суду м. Києва заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 11 грудня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва в задоволенні зазначеної заяви відмовлено, на цю ухвалу нею подано апеляційну скаргу.

08 січня 2025 року ухвалою Верховного Суду в справі № 759/7513/21 поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року, відкрито касаційне провадження.

Згідно розпорядження Нацкомфінпослуг № 1517 ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» 30 серпня 2018 року позбавлена всіх ліцензій на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, також ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» до реєстру колекторських компаній не включена. 02 квітня 2021 року НБУ виключив ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» з Державного реєстру фінансових установ в зв`язку з відсутністю чинних ліцензій.

Підсумовувала, що виконавчий лист по справі № 759/19442/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором виданий з порушенням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», які забороняють фінансовим компаніям, не включеним до реєстру колекторських компаній, здійснювати регулювання простроченої заборгованості, а також главі 50 ЦК України - ст. 598, 609 ЦК України, вимогам Конституції України, ст. 2, 3, 10 - 12 ЦПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо порушення норм процесуального права, вказувала, що всупереч ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 440 ЦПК України судом постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення заяви без виклику та у відсутність боржника ОСОБА_1 та її представників, і навіть не зазначено про їх виклик. Факт розгляду ухвали у відсутності боржника позбавив її можливості надати докази оспорення заборгованості перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» за кредитним договором та подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбувся з порушенням ст. 3, 8, 19, 68 Конституції України, ст. 2, 3, 8, 10 - 12,43 ЦПК України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказувала, що всупереч ст. 355 ЦПК України в резолютивній частині ухвали зазначено, що ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва, а всупереч п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, незважаючи на те, що ухвала постановлена від імені судді Петренко Н.О., зазначену ухвалу підписано заступником голови Журибедою О.М.

Щодо неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, вказувала, що судом задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення заяви під час оспорювання нею заборгованості перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт». Так, в матеріалах справи знаходиться ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка в зв`язку з апеляційним оскарженням не набрала законної сили. Тобто на момент постановлення 08 січня 2025 року ухвали про вжиття заходів забезпечення заяви заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» оспорювалась.

При цьому в ухвалі про задоволення заяви ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про вжиття заходів забезпечення заяви не надано оцінки і не прийнято рішення по вимозі ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року в справі № 760/23693/18 про стягнення з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу. Невідомо, на підставі якого закону і яким чином, на думку ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», суд першої інстанції зміг би зупинити дію постанови Київського апеляційного суду, прийнятої по іншій справі, однак суд повинен був би прийняти рішення та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Зазначала, що у випадку визнання апеляційним судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/19442/17 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором, ухвала від 08 січня 2025 року, якою вжито заходів забезпечення заяви, порушить її законні права, передбачені ст. 41, 43 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, і згідно яких право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Від стягувача ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Викладав фактичні обставини справи, вказував, що ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року відкрито виконавче провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року.

24 вересня 2024 року постановою приватного виконавця було відкрито провадження № 76129365 за виконавчим листом, виданим Святошинським районним судом м. Києва 26 січня 2022 року в справі № 759/19442/17. Однак ОСОБА_1 , не погоджуючись із судовими рішеннями, вирішила зупинити виконавче провадження, щоб не допустити примусового стягнення з неї заборгованості, у тому числі звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки. Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/19258/24 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову; повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи обставини справи, вважав, що апеляційна скарга на ухвалу суду від 08 січня 2025 року є безпідставною та необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню, оскільки ч. 1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належить боржнику від інших осіб.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 187/998/16 про допущення ст. 440 ЦПК України особливого спрощеного порядку звернення стягнення на грошові кошти осіб, що не є сторонами виконавчого провадження, за наявності особливих обставин; в постанові від 18 квітня 2020 року в справі № 904/968/18, згідно яких ст. 440 ЦПК України регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, які належить особі, яка має заборгованість перед боржником, і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку звернення стягнення на майно, передбачене Законом № 1404-VІІІ; від 08 листопада 2019 року в справі № 910/7023/19, згідно яких особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою; від 22 липня 2021 року в справі № 903/1642/19, згідно якої заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належить особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав.

Наголошував, що ст. 440 ЦПК України прямо передбачено право суду вживати заходи забезпечення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належить іншим особам, оскільки це має на меті сприяти та полегшувати примусове виконання рішення суду. При цьому, хоча в оскаржуваній ухвалі суду від 08 січня 2025 року чітко зазначено, що при її ухваленні суд керувався ст. 440 ЦПК України, скаржник існування ч. 5-6 цієї статті ігнорує.

Зазначив, що застосування заходів забезпечення заяви у порядку ст. 440 ЦПК України є належним та співмірним заходом, який не порушує прав ОСОБА_1 та Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», без їх застосування досягнення мети ст. 440 ЦПК України є неможливим.

Пояснював, що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», звертаючись до суду з клопотанням про застосування заходів забезпечення заяви в порядку ст. 440 ЦПК України, маючи багаторічний досвід спілкування з ОСОБА_1 , мав обґрунтовані побоювання, що вона в черговий раз буде діяти недобросовісно, на шкоду кредитору. В судовому засіданні 30 січня 2025 року з`ясувалося, що ОСОБА_1 , чиї банківські рахунки арештовані приватним виконавцем у межах виконавчого провадження, звернулася до Консорціуму з заявою про виплату коштів на банківський рахунок її колишнього чоловіка, в зв`язку з чим більшість коштів вже була незаконно виплачена Консорціумом на його рахунок.

Наводив власні аргументи на спростування доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зауважував, що за змістом п. 30 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, однак ч. 1 ст. 353 ЦПК України не передбачено оскарження заходів забезпечення такої заяви, при цьому заходи забезпечення заяви не є заходами забезпечення позову, а тому п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України на них не розповсюджується.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, вказував, що надані нею документи не є доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, крім того, всі ці документи вже наявні в матеріалах справи № 759/19442/17, тож їх дублювання є недоцільним, а також стосуються оскарження ОСОБА_1 виконавчого листа, що є предметом окремого апеляційного оскарження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Артемчука Т.В. з заявою про примусове виконання рішення, а саме постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 759/19442/17 (а. с. 9).

До заяви ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про примусове виконання рішення долучено копію виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 26 січня 2022 року в справі № 759/19442/17, згідно якого суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заборгованість за кредитним договором в розмірі 22261,38 доларів США (а. с. 10); копію постанови Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року в справі № 759/19442/17 за заявою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Новицький І.В., за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 26 січня 2022 року в справі № 759/19442/17 (а. с. 11 - 14).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Артемчука Т.В. від 24 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП № 76129365 на примусове виконання виконавчого листа № 759/19442/17, виданого 26 січня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва (а. с. 17), а також прийнято інші процесуальні рішення в межах здійснення примусових дій - постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, здійснено запити щодо рахунків і місця роботи боржника, звернуто стягнення на доходи боржника; направлено запит до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» щодо виконання ним постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/23694/18 (а. с. 18 - 57).

В матеріалах виконавчого провадження наявна знеособлена копія постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/23694/18 за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», треті особи директор Консорціуму, Міністерство оборони України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої різниці в зарплаті та відшкодування моральної шкоди, яким рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 525811,88 грн. та прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 663031,20 грн. (а. с. 58 - 66).

Листом Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» від 17 жовтня 2024 року на ім`я приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Артемчука Т.В. повідомлено, що перерахунок відповідних коштів на користь ОСОБА_1 не здійснювався (а. с. 67 - 68).

05 грудня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Артемчук Т.В. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з поданням про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у порядку ст. 440 ЦПК України, посилаючись на те, що заборгованість Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» перед ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року в справі № 760/23694/18 складає 663031,20 грн. і є непогашеною, а заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» складає 22261,38 доларів США, що еквівалентно 920657,21 грн. станом на дату відкриття виконавчого провадження, враховуючи вищевикладене, Консорціум «Військово-будівельна індустрія» є особою, яка має заборгованість перед боржником ОСОБА_1 .

Вказував, що з урахуванням положень ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦПК України, підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 663031,20 грн., що належать Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», який має заборгованість перед ОСОБА_1 , в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», стягнутої постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, на виконання якої Святошинським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист від 26 січня 2022 року в справі № 759/19442/17.

Крім того, разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про долучення до справи додаткових доказів, обґрунтоване тим, що оскільки розгляд клопотання про вжиття заходів задоволення заяви проведено у її відсутності, вона була позбавлена можливості надати відповідні заперечення та докази на їх підтвердження, в зв`язку з чим просила долучити до матеріалів справи копію розписки її представника ОСОБА_2 про отримання копії ухвали від 08 січня 2025 року в справі № 753/19442/17, копію апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з відміткою про її отримання 01 січня 2025 року Київським апеляційним судом; копію ухвали Київського апеляційного суду від 27 січня 2025 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; копію заяви ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги з відміткою про її отримання 05 лютого 2025 року Київським апеляційним судом.

Вирішуючи питання щодо можливості долучення даних доказів, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що ухвалу про вжиття заходів забезпечення заяви від 08 січня 2025 року було постановлено без призначення судового засідання та виклику учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 доведено неможливість подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, в зв`язку з чим приймає дані докази.

Доводи ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» у відзиві на апеляційну скаргу щодо недоцільності долучення даних доказів до матеріалів справи, в зв`язку з їх наявністю в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, для уникнення дублювання документів, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки в матеріалах провадження 6/759/41/25, в якому судом постановлено оскаржувану ухвалу, такі докази відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 440 ЦПК України суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Розгляд заяви про накладення арешту на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 440 ЦПК України розглядається в межах заяви про звернення стягнення на такі грошові кошти, тобто з викликом учасників справи, оскільки ст. 440 ЦПК України не передбачено прямо, що розгляд заяви про вжиття заходів про забезпечення заяви відбувається без повідомлення учасників справи (на відміну від розгляду заяви про забезпечення позову відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в якій встановлено саме такий порядок).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, параграф 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та розглянув заяву про вжиття заходів забезпечення заяви без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки судом першої інстанції не було виконано процесуальний обов`язок щодо здійснення такого повідомлення, і оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за її відсутності без повідомлення належним чином, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи подане клопотання ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» по суті, апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною першою статті 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до частини п`ятої статті 440 ЦПК України за заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Частина шоста статті 440 ЦПК України передбачає, що одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що стягувач вправі порушувати перед судом питання про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у разі, якщо її, зокрема, підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Апеляційний суд враховує, що заявник не має доводити, що в особи, яка має заборгованість перед боржником, наявні певні кошти, за рахунок яких така заборгованість може бути сплачена, оскільки частина перша статті 440 ЦПК України не передбачає доведення цього факту, як передумови для вирішення питання про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Фактичне встановлення існування таких коштів має відбуватися вже у ході здійснення виконавчого провадження щодо звернення стягнення на них, для чого і потрібне вирішення питання про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, яке порушується заявником у цій справі.

Предметом дослідження суду у цьому випадку є саме факт наявності заборгованості та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 910/5300/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 927/313/18, від 06 лютого 2020 року у справі № 913/381/18.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/23694/18 за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», треті особи директор Консорціуму, Міністерство оборони України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої різниці в зарплаті та відшкодування моральної шкоди рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 525811,88 грн. та прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 663031,20 грн. (а. с. 58 - 66).

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали докази про те, що постанова Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/23694/18 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 663031,20 грн. виконана повністю, відсутні.

Відтак, настали умови, визначені частиною першою статті 440 ЦПК України, для звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, а саме наявність судового рішення, що констатує існування заборгованості іншої особи перед боржником.

Після постановлення оскаржуваної ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року про вжиття заходів забезпечення заяви, 29 січня 2025 року Консорціум «Військово-будівельна індустрія» направив пояснення через підсистему «Електронний суд», в яких зазначив, що 24 грудня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про сплату заборгованості, передбаченої рішенням у справі № 760/23694/18, на рахунок третьої особи в рамках погашення її заборгованості перед вказаною особою, на підставі якого Консорціум «Військово-будівельна індустрія» 10 січня 2025 року було перераховано 268882,56 грн. заборгованості згідно реквізитів, вказаних в заяві стягувача. Також в рамках вимог законодавства з суми заборгованості було сплачено податки та інші обов`язкові платежі, таким чином, з суми заборгованості згідно рішень у справі № 760/23694/18 за заявою ОСОБА_1 було сплачено 407499,03 грн. (а. с. 124 - 136).

Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 760/23694/18, з урахуванням сплати заборгованості Консорціумом «Військово-будівельна індустрія», залишається частково невиконаною.

Згідно з частиною п`ятою статті 440 ЦПК України за заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, а згідно частини шостої цієї ж статті одночасно суд вирішує питання, зокрема, про зустрічне забезпечення.

Частина перша статті 154 ЦПК України передбачає, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частина четверта та п`ята статті 154 ЦПК України передбачає, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Із системного аналізу змісту частин п`ятої та шостої статті 440 ЦПК України вбачається, що накладаючи арешт на грошові кошти третьої особи, яка має заборгованість перед боржником, суд імперативно має застосовувати зустрічне забезпечення, яке згідно з частиною першою та четвертою статті 154 ЦПК України полягає у внесенні заявником на депозитний рахунок суду грошових коштів, надання гарантії банку чи вчинення інших дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків, пов`язаних із накладенням арешту.

Проте у цій справі заявником не внесено відповідні кошти на депозитний рахунок суду та не доведено існування можливості вжити зустрічне забезпечення в іншій формі, відповідній зазначеним вимогам процесуального законодавства.

Крім того, єдиним способом забезпечення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, яка розглядається в порядку ст. 440 ЦПК України, є накладення арешту на грошові кошти (ч. 5 ст. 440 ЦПК України), а заборона особі, яка має заборгованість перед боржником, вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником, є похідним заходом, який не вживається окремо від накладення арешту на грошові кошти.

Разом із тим, вжиття заходу забезпечення заяви у вигляді накладення арешту на грошові кошти заявником ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» у поданому клопотанні не ініціювалось, і апеляційним судом відповідно вирішено бути не може.

Під час апеляційного перегляду даної справи апеляційним судом враховано правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 22 вересня 2022 року в справі № 712/224/20 (провадження № 61-7453ск22), у якій Верховний Суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження в зв`язку з очевидністю правильного застосування норм права та необгрунтованістю апеляційної скарги, погодився з висновками апеляційного суду, що накладаючи арешт на грошові кошти третьої особи, яка має заборгованість перед боржником, суд імперативно має застосовувати зустрічне забезпечення, яке згідно з частиною першою та четвертою статті 154 ЦПК України полягає у внесенні заявником на депозитний рахунок суду грошових коштів, надання гарантії банку чи вчинення інших дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків, пов`язаних із накладенням арешту.

Оцінюючи решту доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», яке не має передбачених законом повноважень та фактично будучи ліквідованою, позбавленою всіх ліцензій на здійснення господарської діяльності в сфері надання фінансових послуг, виключена з Державного реєстру фінансових установ, не включена до реєстру колекторських компаній і використовуючи виконавчий лист, який не відповідає вимогам закону, через приватного виконавця Артемчука Т.В. намагається незаконно стягнути з неї кошти в сумі 1012919,45 грн.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 295/48/17 (провадження № 61-41500 св 18), наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів.

Таким чином, обставини відсутності у ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, на які вона посилається в апеляційній скарзі, підлягали доказуванню під час розгляду по суті позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що оскільки предметом апеляційної скарги є ухвала суду від 08 січня 2025 року, то аргументи ОСОБА_1 щодо розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, від 11 грудня 2024 року, з порушенням ст. 3, 8, 19, 68 Конституції України, ст. 2, 3, 8, 10 - 12,43 ЦПК України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не входять до меж даного апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що виконавчий лист по справі № 759/19442/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» заборгованості за кредитним договором виданий з порушенням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», які забороняють фінансовим компаніям, не включеним до реєстру колекторських компаній, здійснювати регулювання простроченої заборгованості, а також главі 50 ЦК України - ст. 598, 609 ЦК України, вимогам Конституції України, ст. 2, 3, 10 - 12 ЦПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційний суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 , що нею оспорюється заборгованість перед ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» за кредитним договором, з огляду на те, що постанова Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 759/19442/17, якою з нею стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», є остаточною, набрала законної сили і є обов`язковою до виконання.

Апеляційний суд звертає увагу, що оскарження ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року в справі № 759/19442/17, якою відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не має правового значення в межах розгляду заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в порядку ст. 440 ЦПК України, та відхиляє доводи її апеляційної скарги в цій частині.

Процесуальним законом не передбачено, що звернення боржника із заявою в порядку ст. 432 ЦПК України перешкоджає розгляду заяви стягувача або виконавця в порядку ст. 440 ЦПК України, як і не передбачено, що розгляд першої заяви виключає задоволення другої заяви.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані аргументи ОСОБА_1 , що оскаржувану копію ухвали підписано заступником голови Святошинського районного суду м. Києва Журибедою О.М., хоча ухвала постановлена суддею Петренко Н.О.

Крім того, апеляційний суд враховує, що суддя Журибеда О.М. будучи заступником голови суду, має право засвідчувати копію судового рішення, що передбачено ч. 3 розділу ХІ «Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20 серпня 2019 року.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 , що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва, апеляційний суд виходить із того, що вказаний процесуальний недолік жодним чином не вплинув на право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження ухвали, в зв`язку з чим такі доводи відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Разом із тим, помилковість окремих доводів у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не впливає на наявність встановлених апеляційним судом підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року та відмови ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення заяви.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» у відзиві на апеляційну скаргу, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення заяви не підлягає апеляційному оскарженню, з огляду на те, що забезпечення заяви, як і забезпечення позову, по суті є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), постановлення такої ухвали судом впливає на права та інтереси боржника у виконавчому провадженні, однак оскарження такої ухвали в порядку ч. 2 ст. 353 ЦПК України, включивши заперечення на ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду, є процесуально неможливим в зв`язку із закінченням розгляду справи по суті та набранням рішення суду законної сили.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Конституційний принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Конституційним Судом України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, згідно з якою положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України слід розуміти так, що у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом (абзац 7 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Також ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність, і ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2020 року в справі № 910/5300/17, згідно яких відсутність у переліку ч.1 ст. 255 ГПК України ухвали про відмову у зверненні стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, не позбавляє учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, права оскаржити в апеляційному порядку зазначену ухвалу суду першої інстанції та, відповідно, подати касаційну скаргу на таку ухвалу після її перегляду в апеляційному порядку.

В зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд приходить до висновку, що сама по собі відсутність ухвали про вжиття заходів забезпечення заяви, постановленої в порядку ст. 440 ЦПК України, в переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, не позбавляє боржника у виконавчому провадженні права оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Гровінг Стейт» в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Артемчука Тараса Володимировича про звернення стягнення на грошові кошти, яка належать особі, що має заборгованість перед боржником, у порядку ст. 440 ЦПК України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гровінг Стейт» (м. Київ проспект Берестейський 118 оф. 206 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.