КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/3745/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/2833/24

17 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Конюшка Дениса Борисовича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 22 жовтня 2021 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві, на вул. Дегтярівській, 51, мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участі автомобілів: «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач та «Skoda» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.

Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнової шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2022р. у справі № 761/39457/21, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Разом з тим, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», на виконання укладеного з позивачем договору добровільного страхування наземного транспорту № 145328а0к від 23 листопада 2020 року, було сплачено позивачу страхове відшкодування, внаслідок зазначеної вище ДТП у розмірі 188482,72 грн.

Проте, згідно звіту № 1010/12-21 від 05 січня 2022р. вартість відновлювального ремонту його автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 становить 213 245,3 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (повна вартість відновлювального ремонту) і отриманою страховою виплатою становить 24 762,58 грн.

Окрім цього, у зв`язку з пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу, позивач був вимушений понести витрати у розмірі 11 962,21 грн. на послуги «таксі», а також витрати зі сплати вартості звіту автотоварознавчого дослідження - 2000,0 грн.

Також позивач вказував, що з вини відповідача ОСОБА_2 , він зазнав також і моральної шкоди, яку за своїми внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, оцінив у 20 000,0 грн., й просив відшкодувати шляхом стягнення на свою користь із відповідача, наголошуючи, що у зв`язку з ушкодженням майна позивач протягом тривалого часу зазнавав незручностей, обумовлених необхідністю проведення ремонту пошкодженого майна. При цьому, як позивач вказує, замість того, щоб займатися особистими справами, він вимушений був витрачати час не лише на проведення необхідного ремонту, а на пошук способів отримання відшкодування від відповідача.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 38 724,79 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,0 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої порожньо-транспортною пригодою - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000,00 /двадцять тисяч/ грн., судовий збір у розмірі 1 211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн. 20 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,0 /п`ять тисяч/ грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 21 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у сукупному розмірі 38 724 грн. 79 коп.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що позивач має право на відшкодування шкоди її заподіювачем у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і страховою виплатою

Вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що наданий позивачем звіт не є належним та допустимим доказом, оскільки наданий звіт був виконаний уповноваженою на це законом особою, суб`єктом оціночної діяльності та містить інформацію щодо предмету доказування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2021р. о 13 год. 30 хв. в м. Києві, на вул. Дегтярівській, 51, мала місце ДТП, за участі автомобілів: «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач та «Skoda» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.

Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнової шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022р. у справі № 761/41445/19, яка набрала законної сили, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збиткузаподіяного власнику колісного транспорту № 1010/12-21 від 05 січня 2022 року зробленого ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлюваного ремонту ТЗ становить 213 245,30 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 38 724,79 грн., а тому рішення суду переглядається в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 38 724,79 грн. суд першої інстанції посилався на те, що звіт не є процесуальним доказом, в силу правових висновків Великої Палати від 18 грудня 2019р. по справі № 522/1029/18; зокрема особа, яка складала звіт не була попереджена про кримінальну відповідальність, відсутні відомості у звіті для подання до конкретного суду, відсутні відомості, що огляд пошкодженого автомобіля позивача та складання протоколу огляду цього транспортного засобу відбувся за участі представника винної особи чи страхової компанії. Крім того, оцінка вартості відновлювального ремонту проведена не на час ДТП, а на момент проведення цього дослідження. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною не було надано жодного належного доказу, на підтвердження цих витрат, посилання сторони, в якості письмового доказу на виписку з банківського рахунку позивача, не свідчить, що саме позивачем були замовлені послуги «таксі», і такі послуги, були викликані саме пошкодженням автомобіля позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, позивач зазначав, що вартість відновлюваного ремонту його транспортного засобу становить 212 245,30 грн.

На підтвердження вимог в цій частині позивачем до суду першої інстанції було надано звіт щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспорту № 1010/12-21 від 05 січня 2022 року зробленого ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_4 ..

Окрім того, в позовній заяві позивач зазначав, що 12 листопада 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», на виконання укладеного з позивачем договору добровільного страхування наземного транспорту № 145328а0к від 23 листопада 2020 року, було сплачено позивачу страхове відшкодування, внаслідок зазначеної вище ДТП у розмірі 188 482,72 грн.

Разом з тим, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів на підтвердження розміру виплати страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «АРКС». З урахуванням зазначено суд позбавлений можливості перевірити різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на послуги таксі, оскільки позивачем не було надано жодного належного доказу, на підтвердження цих витрат, посилання сторони, в якості письмового доказу на виписку з банківського рахунку позивача, не свідчить, що саме позивачем були замовлені послуги «таксі», і такі послуги, були викликані саме пошкодженням автомобіля позивача.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Конюшка Дениса Борисовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Конюшка Дениса Борисовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 38 724,79 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: