Справа № 309/698/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2023 року, ухвалене суддею Сідей Я.Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Хустської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень Хустської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та Хустської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень Хустської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позов мотивує тим, що у травні 2019 року він дізнався про те, що згідно ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 08.05.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі № 309/1189/19 за позовом Хустської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки, що зайнята без правових підстав, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Хуст та приведення земельної ділянки у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням. Ознайомившись зі позовною заявою і доданими до неї додатками, позивач дізнався, що ОСОБА_2 , будучи суміжним землекористувачем із позивачем, отримала від Хустської міської ради земельну ділянку площею 0,0115 га.

У подальшому, із відповіді Хустської міської ради від 09.12.2019 року № 2328/02-12 і від 19.02.2020 року №293/0212 стало відомо, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю від 01.12.1999 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3662 ОСОБА_2 , рішенням виконкому Хустської міської ради від 29.09.1999 року № 446, було надано дві земельні ділянки: одна земельна ділянка площею 0,0042 га, а інша земельна ділянка площею 0,009 га. При чому, у нанесених кресленнях конфігурації земельних ділянок видно, що земельна ділянка площею 0,009 га. межує із землями водогосподарського призначення, що позначено літерами «Г» і «В».

Рішенням Хустської міської ради VI сесії VI скликання від 27.04.2012 № 673 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0129 га. в АДРЕСА_1 . Згідно умов відведення земельної ділянки № 625 від 25.12.2012, ОСОБА_2 було сформовано земельну ділянку площею 0115 (кв.м.). 27.09.2013 року VII сесією VI скликання Хустською міською радою було прийнято рішення № 1145 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам та передачу у власність», із якого вбачається, що Хустська міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 , на земельну ділянку площею 0,0115 та, кадастровий № :01:060:0002 в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Ознайомившись із наведеними вище рішеннями Хустської міської ради, а саме: рішенням Хустської міської ради VI сесії VI скликання від 27.04.2012 № 673 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», рішенням Хустської міської ради VII сесії VI скликання №1145 від 27.09.2013 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам та передачу у власність» і іншою документацією, вважає їх незаконними, оскільки такі прийняті із грубим порушенням законодавства України і порушують права та інтереси позивача, суть яких полягає у тому, що на частині земельної ділянки, яка надана ОСОБА_2 , повинна була проходити дорога до помешкання позивача. А тому, оскаржуваними рішеннями обмежено позивача у користуванні приватною власність - будинком, що знаходиться по АДРЕСА_3 , що є неприпустимим.

Крім того, землі під водними об`єктами, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність ОСОБА_2 , оскільки є землями водного фонду України. Хустська міська рада не здійснила, у порядку передбаченому статтями 19, 20, 21 ЗК України, вилучення земель водного фонду, які визначені умовними позначеннями на Державному акті на право приватної власності на землю відповідачці ОСОБА_2 і віднесення земель до тієї чи іншої категорії, а саме, до категорії земель для ведення особистого селянського господарства, Хустською міською радою, що свідчить про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, яке є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Також вказує, що Хустська міська рада не дотрималася порядку передачі даної земельної ділянки у власність, а саме земельна ділянка площею 0,0115 га. в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:060:0002, яка була визначена і передана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, згідно оскаржуваних рішень, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення (рілля зазначено в проекті землеустрою), яка повинна були бути передана у власність на конкурентних засадах (земельних торгах). Однак, Хустська міська рада не дотрималася встановленого законом порядку, порушивши його, що є неприпустимим у розрізі поняття частини 2 статті 19 Конституції України.

На підставі наведених вище рішень, відповідачка ОСОБА_2 оформила свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 , видане 15.11.2013 року, а саме, згідно інформації про об`єкт нерухомого майна, яка міститься у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 , рахується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :01:060:0002, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0115 га. У зв`язку із тим, що оскаржувані рішення є по своїй суті незаконними і недійсними, то і свідоцтво про право власності серія та номер: НОМЕР_1 , видане 15.11.2013 року про реєстрацію права на нерухоме майно, є також незаконним і підлягає скасуванню.

Рішенням Хустського районного суду від 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що процедура отримання ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку відбулась згідно з вимогами закону.

Ухвалюючи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки та передачу у власність ОСОБА_2 , Хустська міська рада діяла в межах наданих їй повноважень і підстав для визнання незаконними та скасування цих рішень немає.

Позивачем не доведено незаконності набуття права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, зокрема, не наведено жодних обставин та не надано доказів того, що поданий ОСОБА_2 на затвердження Хустської міської ради проект землеустрою не відповідав вимогам законів або прийнятих на їх підставі нормативно-правових актів, або того, що органом місцевого самоврядування було порушено встановлену законом процедуру прийняття відповідних рішень.

Також, позивачеві було повністю відмовлено у задоволенні його позовних вимог за спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, оскільки сплив такого є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено обставини справи та рішення прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права.

В своїх доводах посилається на те, що спірна земельна ділянка межує із землями водогосподарського призначення, а отже така видаватись ОСОБА_2 , згідно чинного законодавства, не мала. Вказує, що сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Спірна земельна ділянка перешкоджає у доступі апелянту до власної земельної ділянки та у проїзді до неї.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у даної земельної ділянки змінювалось цільове призначення. Спочатку землі відносились до земель забудови, а у оскаржуваному рішенні така була видана з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Також посилається на те, що була порушена процедура і порядок прийняття оскаржуваних рішень. Процедура мала здійснюватись на земельних торгах, однак цього зроблено не було, а було передано без торгів.

Щодо строків позовної давності зазначає, що ним такого пропущено не було, оскільки такий відраховується з моменту, коли апелянт дізнався про дані обставини і суд взагалі не аргументував мотивацію під час ухвалення свого рішення в частині пропущення строків.

На апеляційну скаргу Хустська міська рада подала відзив, в якому зазначають, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, порушень матеріального чи процесуального права немає.

Вважають, що міською радою було дотримано процедуру відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Вказують, що у ЗК прямо передбачено, що земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства передають громадянам без продажу на конкурентних засадах, тобто без земельних торгів. Дана земельна ділянка була передана відповідачу у власність у межах норм безоплатної приватизації.

Твердження апелянта щодо створення перешкод до доступу до власної земельної ділянки не знаходять підтвердження, оскільки відстань від спірної земельної ділянки до ділянки апелянта становить 6 метрів, що є достатнім для проїзду до неї.

Зазначають, що у матеріалах справи відсутні докази, які б могли свідчити про порушення яких-небудь прав чи законних інтересів скаржника.

У письмових поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не доведено достатніх та допустимих доказів того, що відбулось повне і всебічне дослідження документа, який став першочерговим у виникненні права власності на землю відповідачки ОСОБА_2 , тобто державного акту на право приватної власності на землю від 01.12.1999.

Стороною відповідача не наведено переконливих і допустимих доказів того, що суд першої інстанції вірно визначився з категорією земель щодо якої йде спір.

Хустська міська рада не спростувала ту обставину, що земельна ділянка, яка є предметом спору є землями водного фонду щодо яких встановлено обмеження на оборот.

Вважає, що хустська міська рада бажає приховати факт незаконної передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 без проведення земельних торгів.

Представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Габор Я.І. було подано заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо володіння ОСОБА_2 вказаною земельною ділянкою на законних підставах.

ОСОБА_1 не є суміжним землекористувачем щодо спірної земельної ділянки як це видно на графічних матеріалах, сусідні земельні ділянки є власністю міської ради.

Вважає, що підстави позову - вигадані, не знаходять свого підтвердження ніякими доказами, у позивача немає ніяких майнових прав на спірну земельну ділянку.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Адвокат Гайду О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву в якій просить відкласти розгляд справи у зв`язку з її зайнятістю в розгляді кримінальних справ у Хустському районному суді Закарпатської області.

Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Позивач ОСОБА_1 повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення від 10.12.2024.

Відповідач Хустська міська рада Закарпатської області повідомлена шляхом надсилання повістки в електронному вигляді в підсистему «Електронний суд», про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа від 02.10.2024(Т2 а.с.89).

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена шляхом надсилання повістки на її мобільний номер телефону, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку SMS від 02.10.2024(Т2 а.с.90).

Адвокат Габор Я.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , повідомлена шляхом надсилання електронної повістки в додаток «Viber», згідно наявної в матеріалах справи довідки від 02.10.2024(Т2 а.с.91).

Адвокат Гайду О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , повідомлена шляхом надсилання їй електронної повістки на її особисту електронну адресу та на номер телефону в додаток «Viber», про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки(Т2 а.с.92-93).

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із Державним актом на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_2 , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3662, на підставі рішення виконкому Хустської міської Ради народних депутатів від 29.09.1999 року №446, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0132 га. для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 , (Т1 а.с.21).

09.02.2012 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Хустської міської ради щодо надання їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,0129 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т1 а.с.49).

Згідно висновку постійної депутатської комісії з питань землекористування та охорони навколишнього середовища № 49 від 14.03.2012, комісія надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0129 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (Т1 а.с.50).

Витягом з рішення Хустської міської ради VI сесії VI скликання від 27.04.2012 № 673 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0129 га. в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (Т1 а.с.13).

Відповідно до висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Хустської районної державної адміністрації від 05.12.2012 №664, комісія погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0115 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т1 а.с.52-53).

Згідно довідки про правовий статус земельної ділянки № 2095 від 25.12.2012, виданої міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Хуст та Хустському районі Закарпатської області, земельна ділянка площею 0,0115 га., за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Відсутні будь-які обмеження, крім охоронної зони навколо об`єкта енергетики енергетичної системи (Т1 а.с.54).

Витягом з рішення Хустської міської ради VII сесії VI скликання №1145 від 27.09.2013 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам та передачу у власність», ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0115 га., кадастровий №:01:060:0002 в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (Т1 а.с.12).

Згідно інформації (№12906220 від 15.11.2013) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.11.2013 внесено запис про реєстрацію об`єкта нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером №:01:060:0002 площею 0,0115 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного Кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 2 ст. 79-2 Земельного Кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.ч.7-9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У своїх доводах в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гайду О.І., зазначає, що земля надана ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 01.12.1999 була виділена лише під обслуговування житлового будинку та межувала із землями водогосподарського призначення, однак суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на таке.

Згідно відповіді виконавчого комітету Хустської міської ради від 24.02.2020 №354/02-12 в межах АДРЕСА_1 знаходяться поверхневі водотоки, а саме струмок(Т1 а.с.26).

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (ч.ч. 1, 3-5 ст. 60 Земельного кодексу України).

Як зазначив Виконавчий комітет у своїй відповіді, проект землеустрою щодо визначення розмірів прибережної захисної смуги (водоохоронної зони) Хустською міською радою не розроблявся та не затверджувався.

Крім цього, призначення, характеристика, площа, глибина, обсяги води, основні гідрологічні характеристики водойми зазначаються у паспорті водного об`єкту. Струмок не є замкнутою природною водоймою, відповідно до норми наказу Міністерства екології та природних ресурсів №99 від 18.03.2013 «Про затвердження порядку розроблення паспорта водного об`єкта» та на нього не поширюється. В цьому ж наказі зазначено, що паспорт водного об`єкта розробляється на водосховище, ставок, озеро.

Тобто, на струмок, який знаходиться в межах АДРЕСА_1 не розроблялися ні проект землеустрою щодо визначення розмірів прибережної захисної смуги, ні паспорт водного об`єкта, оскільки струмок не входить в перелік водойм відповідно до яких є вимога щодо даного розроблення.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що струмок не є водоймою, яка належить до прибережної захисної смуги. Відповідно, призначення земельних ділянок, які знаходяться безпосередньо біля струмка не є водогосподарського призначення, які відносяться до водоохоронних зон, а тому доводи в цій частині слід вважати спростованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності набуття права власності відповідачкою ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Хустська міська рада не порушила процедуру передачі вищезгаданої земельної ділянки у власність відповідачки, оскільки 09.02.2012 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Хустської міської ради щодо надання їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,0129 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Комісія з питань землекористування та охорони навколишнього середовища Хустської міської ради надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

05.12.2012 згідно висновку №664 Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, земельна ділянка площею 115 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відводиться на підставі рішення VI сесії VI скликання Хустської міської ради №673 від 27.04.2012, склад угідь: рілля, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення.

Згідно довідки про правовий статус земельної ділянки наданої Міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Хуст від 25.12.2012 земельна ділянка площею 115 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що надається громадянці ОСОБА_2 належить до категорії земель сільськогосподарського призначення.

ОСОБА_2 зверталася до Хустської міської ради із заявою в якій просила затвердити проект відведення земельної ділянки у власність площею 0,0115 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та отримала такий дозвіл згідно витягу з рішення Хустської міської ради VI сесії VI скликання від 27.04.2012 № 673 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Згідно агрохімічного паспорту земельної ділянки від 21.01.2013 ОСОБА_2 на відведення земельної ділянки у власність площею 0,0115 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення такої для ведення особистого селянського господарства.

Щодо процедури надання земельної ділянки у користування ОСОБА_2 , то така була надана на підставі ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки така земельна ділянка перебувала у комунальній власності та процедура передачі у приватну власність також була дотримана згідно вищезазначеного. Тобто, доводи які стосуються цільового призначення, незаконності володіння земельною ділянкою та недотримання процедури надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 слід вважати спростованими наявними в матеріалах справи доказами.

Однак, досліджуючи питання строків позовної давності, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу(ст. 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У своїй постанові від 07.08.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі №2004/1979/12 прийшла до висновків, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску загального строку позовної давності не врахував, що оскільки право позивача порушено не було, то районному суду слід було відмовити у позові через необґрунтованість останнього, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2023 року, на підставі ст. 376 ЦПК України слід змінити, виключивши з мотивувальної частини даного рішення посилання на пропуск строку позовної давності.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2023 року, змінити, виключивши з мотивувальної частини даного рішення посилання на пропуск строку позовної давності.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: