ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3209/24 Номер провадження 22-ц/814/1069/25Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О.А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2024 року ТОВ «Полтаваенергозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3250,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті постачальника, на умовах комерційної пропозиції постачальника №8-УП, яка діє виключно для побутових споживачів, з присвоєним особовим рахунком № НОМЕР_1 за об`єктом споживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачем спожито 1647,00 кВт.год., а оплату за неї не здійснено, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3250,08 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року в сумі 3250,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в ході розгляду справи підтверджено заявлений позивачем факт існування між сторонами договірних правовідносин, предметом яких є постачання позивачем електричної енергії за адресою нерухомого майна, а також виникнення у відповідача в зв`язку із цим обов`язку здійснювати оплату за спожиту електроенергію, однак такий обв`язок відповідачкою, як споживачем, не було виконано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд ухвалив рішення за відсутності доказів того, що відповідач ОСОБА_1 має забогованість на суму 3250,08 грн.

Крім того, зазначає, що договір з ТОВ «Полтаваенергозбут» ОСОБА_1 не укладала, жодних умов не отримувала, споживачем електричної енергії не була.

Вказує, що суд не може посилатися на неконституційні нормативно-правові акти НКРЕКП.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Полтаваенергозбут» просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить відзив відхилити, рішення місцевого суду скасувати.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 23 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Полтаваобленерго» укладено договір № 670284 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

З 01 січня 2019 року відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті постачальника, на умовах комерційної пропозиції постачальника №8-УП, яка діє виключно для побутових споживачів, з присвоєним особовим рахунком № НОМЕР_1 за об`єктом споживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_1 приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання й оплати електричної енергії за вказаною адресою.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами ТОВ «Полтаваенергозбут» та ОСОБА_1 виникли правовідносини з надання послуг постачання електричної енергії.

Обставини щодо факту приєднання відповідача до умов договору постачання послуг електроенергії шляхом фактичного споживання наданих послуг та їх часткової оплати не спростовані.

За період з 01.01.2023 р. по 01.04.2024 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 за об`єктом споживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , спожито 1647,00 кВт.год (а.с. 8).

Постачальник, продаючи електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього в період з 01.01.2023 р. по 01.04.2024 р., виконує умови договору належним чином, та споживачем у вказаний період спожито електричної енергії на загальну суму 3250,08 грн., яку боржником не сплачено відповідачу (а.с. 8).

За розрахунком позивача, за період з 01.01.2023 р. по 01.04.2024 р. утворилась заборгованість в розмірі 3250,08 грн (а.с. 8).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) №575 від 26.06.2018 року ТОВ «Полтаваенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам, та згідно з додатком №3 до Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринокелектричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, затверджених постановою №1268 від 26.10.2018 року, на позивача покладено спеціальні обов`язки, для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, а саме: виконання функцій постачальника універсальних послуг на території Полтавської області.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 № 312 затверджено форму заяви-приєднання.

Згідно п. 2 вказаної Постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Частиною 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 приєдналася до умов договору, отримувала послуги з постачання електричної енергії. Сторони набули всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року у розмірі 3250,08 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , має особовий рахунок № НОМЕР_1 , за період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 3250,08 грн., що підтверджується довідкою, яка містить інформацію про період споживання електричної енергії, покази лічильника, кількість спожитої електроенергії кВт/год, суму оплачену відповідачем за надані послуги постачання електричної енергії та розмір заборгованості (а.с. 8).

З вказаної довідки вбачається, що останній раз відповідач ОСОБА_1 сплачувала за надані послуги з постачання електричної енергії у січні 2023 року у розмірі 345,60 грн., що вказує на визнання ОСОБА_1 договірних зобов`язань з позивачем, визнання нею факту існування заборгованості перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 договір з ТОВ «Полтаваенергозбут» не укладала, жодних умов не отримувала, споживачем електричної енергії не була, не заслуговують на увагу, оскільки договір з ОСОБА_1 про постачання електричної енергії постачальником укладено 01.01.2019 року шляхом приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (побутовим споживачам) № на умовах комерційної пропозиції постачальника №8-УП, яка діє виключно для побутових споживачів (а.с. 12-16) шляхом фактичного споживання та оплати електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та в січні 2023 року відповідачем була здійснена оплата за електричну енергію у розмірі 345,60 грн. (а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності доказів того, що відповідач ОСОБА_1 має забогованість на суму 3250,08 грн. не є підставою для скасування рішення суду, оскільки даний факт підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за спожиту електричну енергію відповідно до якого за період з 01.01.2023 року по 01.04.2024 року виникла заборгованість у розмірі 3250,08 грн. (а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не може посилатися на неконституційні нормативно-правові акти НКРЕКП, є власним тлумаченням відповідачем нормативно-правових актів та не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов