Справа № 212/1956/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Голуб О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Трофименко М.В., відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду міста Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2024 року представник позивача адвокат Гливук Марина Іванівна, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі-позивач), звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 (далі-відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном та знесення самочинного будівництва.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2016 року ОСОБА_1 отримала у спадщину від свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частки квартири. Згідно правовстановлюючого документу квартира має загальну площу 35,8 кв.м., житлову площу 19,7 кв.м., розташована на 5 поверсі п`ятиповерхового житлового будинку та складається із однієї кімнати, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані та проживають позивач та її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За тією ж адресою на 5 поверсі будинку АДРЕСА_2 , мешканці якої чинять перешкоди в користуванні власністю позивачу, а саме у 2016 році здійснили самочинне будівництво цегляної перегородки з металевими дверима, яка відокремлює тамбур від загального коридору. Відповідач ОСОБА_3 проживає у вказаній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_6 , вдвох вони самовільно облаштували цегляну перегородку за дверима в коридорі загального користування, захопивши частину загального коридору, закривши таким чином доступ до зовнішнього освітлення.

Відповідач ОСОБА_3 ні з усними, ні з письмовими заявами з проханням дозволити їй захопити частину коридору загального користування та облаштувати перегородку з дверима не зверталася. Позивач ОСОБА_1 не давала своєї згоди на встановлення цегляної перегородки, яка перегородила частину спільного коридору, а також не давала згоди на встановлення дверей, що відокремлюють коридор від сходової клітки.

Окрім того, представник позивача зазначає, що між сусідами ніколи не було теплих та дружніх відносин, спілкування обмежувалось рідкими привітаннями, з боку відповідачів часто відчувалась неприязнь та відсторонення, а з літа 2022 року відносини між ними погіршились та стали нестерпними, постійно виникають конфлікти. На неодноразові зауваження позивача сусіди не реагують, а виклик працівників поліції не дав ніякого результату, як і неодноразові звернення до Голови ОСББ «Каштан № 56», органів національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури. Позивач вважає, що будівництво цегляної перегородки з дверима в коридорі загального користування є самочинним будівництвом, тобто будівництвом без необхідних на це дозволів та затвердженої в установленому порядку технічної документації, яке порушує її особисті права щодо користування та розпорядження своєю власністю, а тому просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 приміщенням спільного коридору, а саме знести за рахунок відповідача самовільно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування та демонтувати самочинно встановлені вхідні двері, що відокремлюють коридор спільного користування, ле розміщені квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , привівши приміщення загального коридору 5 поверху в будинку АДРЕСА_5 у попередній стан. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за сплату судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 14 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді від 26 березня 2025 року поновлено судовий розгляд.

Ухвалою судді від 28 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснила, що дозволу на встановлення перегородку не надавала, з відповідачкою постійно трапляються конфліктні ситуації, вона погрожує, загалом дана перегородка є перешкодою.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову у повному обсязі.

02 травня 2024 року представник відповідача адвокат Саєнко Дмитро Миколайович, діючи в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подав на адресу суду відзив на позовну заяву у якому вказав, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 . Управління та утримання будинку здійснюється ОСББ «Каштан-56». Матеріали справи не містять доказів, що відповідач створила окреме ізольоване приміщення для власного користування у коридорі загального користування, так як з наданої позивачем інформації будівництво цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі загального користування на п`ятому поверсі житлового будинку АДРЕСА_5 було здійснено у 2016 році, а відповідач ОСОБА_2 є власником квартири з 24.12.2020 року. При цьому позивач необґрунтовано зазначає про будівництво цегляної перегородки, так як цегляної перегородки взагалі немає, наявна тільки металева конструкція з дверима біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , яка не виходить за межі стіни під`їзду, яка огороджує сходовий проліт. Вказана конструкція встановлювалась багатьма співвласниками будинку з метою збереження тепла, зменшення шуму у квартирах.

Окрім цього представник відповідача зазначає, що встановлення вказаної металевої конструкції не потребує отримання дозвільних документів, так як роботи з встановлення металевої перегородки не передбачають втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, про що також зазначено у п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого Постановою КМУ від 07.06.2017 року № 406. Позивачем не було надано доказів, які підтверджували б конкретні обставини порушення його прав, коли позивачу було обмежено чи позбавлено у доступі в користуванні приміщенням спільного коридору, ОСОБА_1 має комплект ключів до дверей приміщення спільного коридору, яким вона користується з моменту облаштування металевих дверей, що підтверджує вільний доступ до перегородки, жодних обмежень в доступі немає.

14 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_7 подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що з наданих відповідачем фото чітко вбачається відокремлене ізольоване приміщення, що самовільно облаштоване у вигляді цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі загального користування. Вказана перегородка перегородила частину спільного коридору, а встановлені металеві двері відокремили загальний коридор сходової клітки. Наголошує, що неправомірними діями відповідача порушено право позивача на вільне користування загальним коридором. Такі дії відповідача можуть призвести до тяжких наслідків, зокрема у випадку пожежі або виклику карети швидкої допомоги, наявність перегородки перешкоджає нормальній та безперешкодній евакуації з будинку під час оголошених повітряних тривог. Також, в самочинно встановленій перегородці відповідач лишає великі пакети зі сміттям, внаслідок чого в коридорі стоїть сморід, який також потрапляє і в квартиру позивача, відповідач неодноразово використовує засоби побутової хімії з огидним їдким запахом, яким через особисту неприязнь і обливали двері та щілину дверей позивача та стіни коридору. До позовної заяви додані документи, які підтверджують, що позивач неодноразово зверталась до Голови правління ОСББ «Каштан-56» з заявами про демонтаж перегородки. Виклик працівників поліції не дав ніякого результату, як і неодноразові звернення до органів національної поліції та Дніпропетровської обласної прокуратури. Посилання сторони відповідача на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 лише з 24.12.2020 року ніяк не спростовують факту проживання відповідача у квартирі за вказаною адресою, оскільки місце проживання відповідача зареєстровано за цією адресою з 18.05.2001 року.

27 травня 2024 року представник відповідача адвокат Саєнко Д.М. подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що вирішення питання користування спільним майном об`єднання, а саме приміщення спільного коридору вирішується виключно загальними зборам об`єднання та до компетенції Голови правління не належить. Також звертає увагу суду на те, що додані листи до поліції та прокуратури в яких зазначено, що не встановлено даних про вчинення будь-яких неправомірних дій, які б містили ознаки вчинення правопорушення тобто доводи викладені у заявах не відповідають дійсності. При цьому органом державного архітектурно-будівельного контролю перевірка не проводилась стосовно віднесення металевої конструкції з дверима біля квартир 69 та АДРЕСА_4 до об`єкту самочинного будівництва та не підтверджена відповідними висновками спеціалістів.

Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Власником квартири АДРЕСА_6 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05.07.2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 2-1426 державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В.

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади №11888 від 13.10.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 784 від 23.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 з 18.05.2001 року по теперішній час.

ОСОБА_1 29.12.2023 року, 17.10.2023 року письмово зверталась із заявами до Голови ОСББ «Каштан № 56» про демонтаж перегородки, оскільки вона чинить перешкоди.

Як вбачається з відповіді №45.3/2-1457ЖЄО від 10.06.2022 року з ГУНП в Дніпропетровській області КРУП № 3 в ході розгляду справи за зверненням ОСОБА_1 з проханням притягнути до відповідальності невідомих осіб, які проживають за адресою АДРЕСА_2 , які вчиняють хуліганські дії, в ході розгляду справи даних щодо вчинення протиправних дій отримано не було.

Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника відповідача адвоката Саєнко Д. М. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/207 від 28.06.2024 року надав інформацію, що згідно із визначенням наведеним у п. 4 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, право на виконання будівельних робіт має особа, яка має у власності чи управлінні будівлю/споруду. Питання щодо необхідності отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт може бути з`ясовано виключно в межах проведеного контрольного заходу (з можливістю дослідження як документів, що стосуються права власності (користування або управління об`єктом) так і технічних характеристик конструктивних елементів зведених конструкцій. Станом на час надання відповіді планові або позапланові контрольні заходи за адресою зазначеною у запиті відділом не проводились. Звернення від фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування законодавства у сфері містобудівної діяльності за вищевказаною адресою до відділу не надходили.

Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника позивача адвоката Трофименко М.В. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/159 від 16.05.2024 року надав інформацію, що у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про документи, які дають право на виконання будівельних робіт на вказаному у запиті об`єкті.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що є донькою позивача по справі ОСОБА_1 , між ними та мешканцями квартири АДРЕСА_3 постійно виникають конфлікти, відповідач з чоловіком постійно б`ють по їх вхідним дверям, лякають її та матір, мати зверталась до дільничного, щоб він провів бесіду з сусідами. Сусіди розтрощили табуретку, також зі сторони відповідача були залякування, що вони обіллють кислотою.

Конституцією України встановлено основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушне, складається з права володіння, права користування і права розпорядження .

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно приписів ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно положень ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду також мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. (ст. 391 Цивільного кодексу України).

Частиною 9 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення

у гуртожитку зобов`язаний: не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_8 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), справа № 1-2/2004 від 2 березня 2004 року N 4-рп/2004,а саме п. 1.1. визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення

додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Пунктом 1.3. вирішено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних

будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 2015 року № 29, а саме п. 2 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Отже, виходячи з умов Закону, перегородка між квартирами є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.

Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника відповідача адвоката Саєнко Д. М. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/207 від 28.06.2024 року надав інформацію, що згідно із визначенням наведеним у п. 4 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, право на виконання будівельних робіт має особа, яка має у власності чи управлінні будівлю/споруду. Питання щодо необхідності отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт може бути з`ясовано виключно в межах проведеного контрольного заходу (з можливістю дослідження як документів, що стосуються права власності (користування або управління об`єктом) так і технічних характеристик конструктивних елементів зведених конструкцій. Станом на час надання відповіді планові або позапланові контрольні заходи за адресою зазначеною у запиті відділом не проводились. Звернення від фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування законодавства у сфері містобудівної діяльності за вищевказаною адресою до відділу не надходили.

Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому криворізької міської ради у відповідь на запит представника позивача адвоката Трофименко М.В. щодо встановлення металевої конструкції з дверима (перегородки) біля квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , листом № 12/26-21/159 від 16.05.2024 року надав інформацію, що у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про документи, які дають право на виконання будівельних робіт на вказаному у запиті об`єкті.

Згідно ч. 1,2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1,2 статі 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. При цьому, під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється.

У відповідності до п. 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питання житлово - комунального господарства від 17 травня 2002 року № 76, встановлено, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, зокрема, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

У відповідності до листа Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року №5/6-2198 роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 10.10.2024 року, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан 56» утворено за адресою: АДРЕСА_5 , керівник Шевченко Ірина Миколаївна, вид економічної діяльності- 81.10 комплексне обслуговування об`єктів (основний), орган управління юридичної особи вищий орган управління загальні збори співвласників, виконавчий орган управління- правління.

Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каштан 56» (далі- ОСББ «Каштан 56»), затверджений установчими зборами власників житлових приміщень будинку АДРЕСА_5 протокол № 1 від 08.10.2017 року (далі- Статут).

Відповідно до пп. 1 п. 2.3 Статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном.

Відповідно до пп.3 п. 3.1 Статуту об`єднання має право визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту.

Відповідно до п. 4.1 Статуту управління будинком здійснює об`єднання через свої органи управління.

Відповідно до п. 4.5 Статуту вищим органом управління об`єднання є загальні збори співвласників. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Пунктом 4.5.4. Статуту визначено, що у загальних зборах мають право брати участь усі співвласники.

Пунктом 4.5.11 Статуту визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

30 грудня 2023 року проведено загальні збори ОСББ «Каштан 56», присутні 6 співвласників. На порядку денному розглянуто питання щодо узгодження встановлення інженерно-технічних облаштувань (перегородок) для збереження тепла в квартирах, голова загальних зборів відповідач ОСОБА_3 . Ухвалено рішення погодити розміщення вже встановлених перегородок, а також надати згоду всім співвласникам на встановлення у майбутньому перегородок біля квартир у будинку.

Відповідно до вимог цивільного законодавства розпорядження майном при спільний власності проводиться за згодою співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 5, 17 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Така ж сама позиція міститься у правових висновках ВСУ викладених у постанові від 19.11.2014 у справі № 6-180цс14 та у постанові від 24.06.2015 у справі №6-381цс15 згідно яких, за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи, окрім органів місцевого самоврядування чи власників земельної ділянки, а також Інспекції ДАБК, можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача про те, що зборами власників ОСББ «Каштан 56» було прийнято рішення погодити розміщення вже встановлених перегородок, а також надати згоду всім співвласникам на встановлення у майбутньому перегородок біля квартир у будинку судом не приймаються до уваги оскільки встановлення спірної перегородки між квартирами відбулось до проведення зборів, дане питання поставлено на порядок денний після подання позову до суду, під час розгляду справи. Відповідачем ОСОБА_3 не доведено в судовому засіданні та не підтверджено належними і допустимими доказами, що позивачем ОСОБА_1 було надано згоду на облаштування перегородки із дверима у тамбурі загального користування під час її встановлення.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що цегляна перегородка з металевими дверима, яка відокремлює тамбур від загального коридору, встановлена відповідачем на п`ятому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_5 , біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 без проєкту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, тобто з порушенням встановленої процедури прийняття здійсненої реконструкції до експлуатації в установленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволенню позову в повному обсязі.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн.

Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 03/01/24-2 між АО «Приват юрист» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги. Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвоката за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Згідно погодженого сторонами 03.01.2024 року Акту прийому-передачі послуг до договору № 03/01/24-2 про надання правової допомоги від 03.01.2024 року, сторони погодили надання та оплату таких юридичних послуг: надання юридичних консультацій щодо самочинного будівництва сусідів із квартири АДРЕСА_8 розмір гонорару за надані послуги 2000,00 грн., фактичні затрати часу 1 год. Підготовка та подання до суду першої інстанції позовної заяви про усунення перешкоду у користуванні майном та знесення самочинного будівництва - розмір гонорару за надані послуги 8000,00 грн., фактичні затрати часу 4 год.

Таким актом сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 10 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатила за надані послуги у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями переказу коштів № 11 від 03.01.2024 року та № 02 від 03.02.2024 року.

Враховуючи обсяг виконаної АО «Приват юрист» роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 гривень також належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 141, 258, 259, 279, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та знесення самочинного будівництва задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 приміщенням спільного коридору, а саме знести за її рахунок самовільно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування в будинку АДРЕСА_5 та демонтувати самочинно встановлені вхідні двері, що відокремлюють коридор спільного користування, де розміщені квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , привівши приміщення загального коридору 5 поверху в будинку 56 у попередній стан.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. ( одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень (десять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 17 квітня 2025 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт