У Х В А Л А

15 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 369/4852/13-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/9145/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С. 02 червня 2023 року в м. Києві, за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року заяву Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа №369/4852/12 для примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року відносно ОСОБА_1 .

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником 10 березня 2025 року до Київського апеляційного суду подано апеляційну скаргу в якій в якій він, зокрема, вказує на те, що оскаржувану ухвалу суду від 02 червня 2023 року було отримано представником 21 лютого 2025 року, про що було зроблено запис при ознайомлені з матеріалами справи, відтак апеляційна скарга подається в п`ятнадцятиденний строк відповідно до ст. 354 ЦПК України. В прохальній частині апеляційної скарги просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Матеріали справи №369/4852/13-ц надійшли до суду апеляційної інстанції 27 березня 2025 року.

Однак, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, матеріали справи, суд вважає, що апеляційне провадження не може бути відкрито, виходячи з такого.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року постановлена за відсутності сторін /а.с. 39-41/.

При цьому, ОСОБА_1 , є відповідачем (боржник) у справі, і повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової кореспонденції на зазначену у заяві про видачу дубліката виконавчого листа, та єдину наявну в матеріалах справи, поштову адресу: АДРЕСА_1 , однак судова кореспонденція повернулася до суду з поштовою довідкою про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.31/.

Супровідним листом від 06 червня 2023 року копію ухвали суду від 02 червня 2023 року було направлено ОСОБА_1 , на зазначену у заяві про видачу дубліката виконавчого листа поштову адресу: АДРЕСА_1 , однак судова кореспонденція також повернулася до суду з поштовою довідкою про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с. 42,45/.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

Оскільки судова кореспонденція направлялись за єдиною відомою суду адресою та повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення йому цієї судової повістки, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 , є повідомленим про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції належним чином.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що поштова кореспонденція направлялась на адресу: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 зазначає і в апеляційній скарзі.

Жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 02 червня 2023 року, зокрема, внаслідок виникнення обставин непереборної сили, ОСОБА_1 , та його представником в апеляційній скарзі не зазначено.

В свою чергу, поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (правової визначеності). При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, та виходячи з положень ч. 2 ст. 358 ЦПК України, яка містить імперативну вказівку для суду як він має діяти у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення і з матеріалів справи не вбачається обставин, визначених п.1, п.2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С. 02 червня 2023 року в м. Києві, за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук