Провадження № 2/193/302/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

14 квітня 2025 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

10.04.2025 через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно вимог позовної заяви просила: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №108696, вчинений приватним нотаріусом Бучанського РНОКО Грисюк О.В. від 15.07.2021 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та закрити виконавче провадження; 2) звільнити її від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»; 3) вжити заходів забезпечення даної позовної заяви та зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №6735415 від 04.11.2021 року, яке відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили.

10.04.2025 розпорядженням керівника апарату Софіївського районного суду Дніпропетровської області призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

14.04.2025 системою автоматичного документообігу суду дані позовні матеріали розподілено та передано судді Кравченко Н.О.

Ознайомившись із поданим позовом та доданими до нього документами, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху з огляду на таке.

Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 4 статті 177ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви з немайновими вимогами до суду судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3028 грн.

Тобто за подання до суду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивачем повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Всупереч вказаних вимог закону, позивач не сплатила суму судового збору, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому, підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні позову споживачем.

Однак, у спірних правовідносинах позивачем оскаржується виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором.

Таким чином, у даному випадку, позивач не може керуватися ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, у зв`язку з чим позивачем не було сплачено судовий збір, з огляду на наступне.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Відповідно до преамбули Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Предметом спору у вказаній справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Отже, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

В зв`язку з чим, для розгляду судом вищевказаного позову позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за реквізитами Софіївського районного суду Дніпропетровської області, а саме: отримувач коштів: ГУК у Дн-кiй обл/ТГс Софіївк/22030101, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37988155, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Рахунок отримувача: UA0004501, Кодкласифікації доходів бюджету: 22030101 та надати до суду оригінал квитанції про його сплату.

Крім того, згідно ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, зазначена позовна заява подана через підсистему «Електронний суд» , однак до неї не долучено доказів надсилання позову з додатками відповідачеві, третім особам листом з описом вкладення, як того вимагає ч.1 ст.177 ЦПК України.

Між тим, п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України визначено вимоги до позовної заяви, серед яких позовна заява повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до положень абз.1 ч.6 ст.14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Так, у позовній заяві не зазначено відомості про наявність електронного кабінету у відповідача та третіх осіб, що позбавляє суд перевірити дотримання позивачем вимог ЦПК України в цій частині.

Щодо вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позовної заяви, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 151 ЦПК України встановлює зміст і форму заяви про забезпечення позову. Так, цією статтею передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, серед іншого, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В силу вимог п.6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, видом забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжитті судом у випадку наявності реального ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або у випадку, коли ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у випадку їх невжиття буде неможливий.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За змістом ст.4 ч.ч.1, 2 п.1 пп.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову у 2025 році становить 605,60 гривень.

Однак, в порушення вищенаведених положень законодавства, заява про забезпечення позову позивачем не подавалась, судовий збір не сплачувався.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, заява, подана без додержання вимог, зазначених у статтях 175 і177 ЦПК України підлягає залишенню без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що за таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви та роз`яснює, що вказані недоліки позовної заяви слід усунути у визначений судом строк та попереджає, що у протилежному випадку, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - залишити без руху.

Для усунення недоліків позивачу надати строк терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків в строк наданий судом, заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

Копію ухвали направити позивачу в електронний кабінет в системі «Електронний суд».

Ухвала суду в частині визначення розміру судових витрат (судового збору) може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О.Кравченко