КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/233/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025року м. Київ

Справа № 759/8242/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року, ухвалене у складі судді П`ятничук І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.06.2016 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського обслуговування з використанням електронного платіжного засобу № SAMDNWFC9. На виконання умов вказаного договору банком було відкрито кредитний рахунок НОМЕР_1 та видано платіжну карту «Універсальна» № НОМЕР_2 .

25.05.2022 року приблизно о 13 год 30 хв відбулось несанкціоноване втручання в роботу електронних систем АТ КБ «Приватбанк» невстановленими особами, внаслідок чого було списано грошові кошти з його рахунку в сумі 60 000 грн та 2400 грн комісії банку за списання коштів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 задоволено його позовні вимоги про стягнення безпідставно списаних коштів та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно списані кошти в розмірі 62 400 грн.

Отже, судовим рішенням встановлений факт незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку, що вказує на порушення відповідачем вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім того, позивач вказав, що до цього часу кошти не повернуто та відповідач відмовляється виконувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 про повернення незаконно списаних коштів.

Посилаючись на положення ст. 1073 ЦК України та п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 21 153 грн матеріальної шкоди за безпідставне списання коштів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року ( з урахуванням ухвали суду від 27 червня 2023 року про виправлення описки щодо дати ухвалення рішення) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судовим рішенням у справі № 759/8064/22 встановлений факт незаконного списання відповідачем грошових коштів з його карткового рахунку у сумі 62 400 грн.

Крім того, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 було предметом апеляційного розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року апеляційну скаргу банку на зазначене рішення визнано неподаною та повернуто відповідачу, а тому станом на 26.07.2023 року рішення набрало законної сили.

Вказує, що відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Отже, матеріальна шкода розраховується відповідно до вимог п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів України» (чинний на час виникнення спірних правовідносин) з 26.05.2022 року (наступний день після звернення) до 30.04.2023 року та складає 21 153 грн (з розрахунку 62 400 грн ? 0,1 % ? 339 днів).

Дії відповідача є протиправними та такими, що порушують його права як споживача банківських послуг, що передбачає відповідальність, встановлену законодавством України, у вигляді виплати пені за неналежне виконання обов`язків щодо проведення банківських операцій.

Представник АТ КБ «Приватбанк» - Стадніков Д.В. подав письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,у яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договору банківського обслуговування та не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», а врегульовані главою 71 ЦК України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Зокрема, ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у значенні положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у вкладника для їх розміщення в якості банківського вкладу не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки сплачує відсотки (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у значенні ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач не заявляв до стягнення проценти та відшкодування завданих збитків за неправомірне користування коштами як міра відповідальності, а отже норма ст. 1073 ЦК України не може бути застосована.

Між сторонами укладено договір банківського рахунку, яким не передбачено відповідальність у вигляді пені. Позивач помилково ототожнює пеню, визначену в п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у розмірі 0,1 %. Оскільки сторонами не погоджено розмір відсотків за користування грошовими коштами, кошти мали знаходитися на картковому рахунку позивача, то банк мав би сплатити проценти за користування відповідно ст. 1070 ЦК України на рівні 0,1 % річних.

Крім того, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 не набрало законної сили, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2016 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського обслуговування з використанням електронного платіжного засобу №SAMDNWFC9. На виконання умов вказаного договору позивачу було відкрито кредитний рахунок НОМЕР_1 та видано платіжну карту «Універсальна» № НОМЕР_3 .

25.05.2022 року із карткового рахунку позивача № НОМЕР_3 було списано грошові кошти в сумі 60 000 грн та 2 400 грн комісії банку за списання коштів, що підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 20).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних грошових коштів задоволено у повному обсязі. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з рахунку грошові кошти у сумі 62 400 грн (а.с. 11-19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 21 153 грн, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з того, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у цивільній справі № 759/8064/22 не набрало законної сили, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Згідно з ч. ч. 2 , 5 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Положеннями ст. 354 ЦПК України (у редакції, чинній на час оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у цивільній справі № 759/8064/22) передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що повний текст рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 надісланий судом: 04.04.2023 року; зареєстровано: 05.04.2023 року; забезпечено надання загального доступу: 06.04.2023 року.

05.05.2023 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.07.2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14.11.2022 року визнано неподаною та повернуто скаржнику у зв`язку з не усуненням недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.11.2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у зв`язку з не усуненням недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 14.12.2023 року увідкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 14.11.2023 року відмовлено.

Враховуючи наведене, оскільки дата складання повного тексту рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі № 759/8064/22 у тексті рішення не зазначена, тридцятиденний строк на оскарження рішення суду завершився 13 грудня 2022 року, з апеляційною скаргою на вказане рішення суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся 05 травня 2023 року, даних про поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення суду матеріали справи та відомості Єдиного державного реєстру судових рішень не містять, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що станом на час вирішення даної справи рішення суду від 14 листопада 2022 року не набуло законної сили.

Таким чином, станом на момент ухвалення судом першої інстанції у цій справі рішення від 27 червня 2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 набрало законної сили, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позову з тих мотивів, що рішення від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 не набрало законної сили на момент розгляду цієї справи, є помилковим.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що судовим рішенням від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 встановлений факт незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку, проте банк добровільно списанні кошти йому не повернув, судове рішення від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 не виконує, а тому він має право на відшкодування матеріальної шкоди за безпідставне списання коштів за рахунок банку в силу п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Оцінюючи такі доводи позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22, яке набрало законної сили, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з рахунку грошові кошти у сумі 62 400 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що 25.05.2022 року о 13 год 30 хв з банківської картки позивача «Універсальна» № НОМЕР_3 незаконно списано кошти встановленого кредитного ліміту в сумі 60 000 грн. та 2400 грн. комісії банку.

Суд послався на приписи п. 8 Розділу 6 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобі» від 05.11.2014 року № 705 , згідно з якими банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 11 розділу 6 Положення).

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим з АТ «КБ «Приватбанк» на користь позивача стягнув суму безпідставно списаних коштів в розмірі 62 400 грн.

Таким чином, судовим рішенням від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 встановлено факт незаконного списання грошових коштів з карткового рахунку позивача у сумі 62 400 грн внаслідок несанкціонованої платіжної операції, у зв`язку з чим в банку виник обов`язок повернути позивачу 62 400 грн за рахунок власних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, суд під час розгляду цієї справи за позовом ОСОБА_1 до банку про стягнення матеріальної шкоди не встановлює правомірності переказу грошових коштів з карткового рахунку позивача та вини банку у цьому, оскільки такі обставини встановлені судовим рішенням у справі № 759/8064/22 та в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України є приюдиційними для цієї справи.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди (пені), з огляду на таке.

Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (а. с. 20) вбачається, що на картці № НОМЕР_3 встановлено кредитний ліміт: 70 000 грн; баланс на кінець періоду: - 62 000 грн (усього витрат: 62 400 грн; надходжень: 400 грн; сума комісій: 2 400 грн). 25.05.2022 року з картки № НОМЕР_3 здійснено переказ на суму 60 000 грн та 2 400 грн комісії банку, залишок після операції: - 62 400 грн.

Крім того, судовим рішенням від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 встановлено, що 25.05.2022 року о 13 год 30 хв з банківської картки позивача «Універсальна» № НОМЕР_3 незаконно списано кошти встановленого кредитного ліміту в сумі 60 000,00 грн та 2 400,00 грн комісії банку.

Таким чином, встановлено, що на картковому рахунку позивача № НОМЕР_3 було встановлено кредитний ліміт, тобто суму коштів, які банк готовий надати у користування споживачу, отже грошові кошти, які були незаконно списані з рахунку позивача 25.05.2022 року, є кредитними коштами.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (частина перша ст. 612 ЦК України).

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Аналіз норми п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» свідчить про те, що сплата пені у ній розглядається як міра відповідальності банку за неналежний переказ з рахунка неналежного платника, а не як спосіб забезпечення виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи те, що грошові кошти у сумі 62 400 грн, які були незаконно списані з рахунку позивача, були кредитними коштами та належали банку, а не позивачу, тому неповернення їх банком у добровільному порядку після звернення позивача, не призвело до порушення його прав на це майно.

У такому випадку відсутні підстави вважати, що позивач був позбавлений можливості користуватися своїми грошовими коштами, а тому на банк не може бути покладена відповідальність у вигляді стягнення пені.

При цьому, судовим рішенням від 14.11.2022 року у справі № 759/8064/22 безпідставно списані з рахунку позивача грошові кошти у сумі 62 400 грн були повернуті йому за рахунок банку, у зв`язку з чим у позивача не виникло будь-яких обов`язків щодо повернення кредитного ліміту, встановленого на його картці, а також сплати відсотків.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди потрібно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди з мотивів, наведених у цій постанові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.