Справа № 569/8447/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Орловської Я.Б.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 , її представника адвоката Меркулова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Орловську Я.Б. звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить: припинити право спільної сумісної власності на майно набуте подружжям під час шлюбу та порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення салону краси за адресою: АДРЕСА_2 ; легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; 16,18% нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Закрити провадження в частині виділення у власність кредиторської вимоги у розмірі 831 524 грн на підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року).

В обґрунтування позову вказує, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 червня 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 06 червня 2022 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , 1989 року народження. За час шлюбу за спільні кошти та в результаті спільної праці колишнім подружжям було придбане майно, а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та зареєстрований за ОСОБА_1 ; квартира, площею 69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_1 ; квартира, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та зареєстрована за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстроване за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення (салон краси), площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та зареєстроване за ОСОБА_2 . Зазначає, що оскільки усі вищезазначені об`єкти були придбані за час перебування у шлюбі та за кошти, що здобувалися подружжям спільно в тяжкій праці просить здійснити поділ майна.

Ухвалою суду від 05 липня 2022 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

24.08.2022 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя в якому просить: визнати-нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 - особистою приватною власністю ОСОБА_2 ; здійснити поділ спільного майна подружжя а саме: виділити у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; виділити у власність ОСОБА_1 2/5 ідеальної частки в квартирі, площею 69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити у власність ОСОБА_1 легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; виділити у власність ОСОБА_1 кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року); стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 27 730 грн. 00 коп. в рахунок відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя.

Зазначає, що 06.06.1989 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2022 року в цивільній справі 569/19259/21 вказаний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони по справі набули право власності на майно та фінансові зобов`язання а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 ; квартира площею 69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 (придбана за власні кошти ОСОБА_2 ); квартира, площею 67 кв.м., за адресою, АДРЕСА_4 , зареєстрована за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване за ФОП ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_2 ; кредиторські вимоги подружжя на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). Зазначені об`єкти за своєю природою, хоч і придбані в період перебування в шлюбі, однак не всі з них є предметом спільного майна подружжя та підпадають під ознаки особистого майна одного з подружжя. Зокрема, нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 , підставою для здобуття права власності на вказане майно став договір купівлі-продажу від 29 жовтня 2009 року укладений саме ФОП ОСОБА_2 та Управлінням Комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради. Відповідно до змісту даного договору, ФОП ОСОБА_2 здійснила оплату вартості за кошти від своєї діяльності як підприємця. Сам же об`єкт було придбано не в інтересах сім`ї, а для використання його в підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, що виключає його з числа спільного майна подружжя та його слід розглядати як особисту приватну власність. Щодо, об`єкту нерухомого майна - квартира, площею 69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 - вартість вказаного об`єкта відповідно до додаткової угоди № 1 договору купівлі продажу майнових прав №А4/12 від 02.08.2012 року становила - 659 300 грн. при цьому відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 06 листопада 2012 року за гр. ОСОБА_4 , вона заплатила кошти в сумі 659 300 грн. 00 коп., відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав № 4А/12 від 02.08.2011 року укладеним між ОСОБА_5 та ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1», що свідчить про внесення нею повної суми особистих коштів, так як коштами родини ОСОБА_6 міг розпоряджатися самостійно, відтак частка в квартирі АДРЕСА_5 , з урахуванням її теперішньої вартості та зроблених покращень не є рівною. Окремо поділу підлягає кредиторська вимога подружжя на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). Також відповідач-позивач ОСОБА_2 просить залишити за нею об`єкт нежитлової забудови який є джерелом доходу для існування та інструментом здійснення господарської діяльності. Так, ФОП ОСОБА_2 займається господарською діяльністю, за адресою АДРЕСА_2 , вказане приміщення повністю облаштоване для господарської діяльності і постійно діє з 2012 року, за вказаним об`єктом здійснюється реклама послуг останньої, а також сформована стала клієнтська база, воно є основним видом діяльності та отримання прибутку з якого оплачуються податки до місцевого бюджету м. Рівне, крім того сам об`єкт є неподільним, що виключає можливість його спільного використання та подальшого поділу - з виділом в натурі на місцевості. Щодо вимоги визнання за ОСОБА_2 3/5 квартири в місті Києві, зазначає, що ринкова вартість квартири на тепер 3 501 000 грн., з них 659 300 грн. сплачено особистими коштами ОСОБА_2 , що становить 1/5 вартості вказаної квартири, решта 4/5 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Так як вказана квартира мала стати власністю сина - ОСОБА_3 , який по тепер там зареєстрований та проживав тривалий період часу, вважає, що вони спільно із позивачем-відповідачем мають в майбутньому подарувати вказане майно сину, а тому вона хоче мати гарантії того, що останній без її згоди не зможе розпорядитися вказаним майно на шкоду спільній дитині. Крім того стверджує, що автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 - зареєстрований за ОСОБА_1 та перебуває у його володінні, однак про виділення йому у власність автомобіля він не говорить.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя прийняти до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу вартості квартири, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року відновлено провадження у справі.

24 травня 2023 від представника позивача-відповідача адвоката Орловської Я.Б. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просить: припинити право спільної сумісної власності на майно набуте подружжям під час шлюбу, а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; квартиру площею 69, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення салону краси за адресою: АДРЕСА_2 ; легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; 16,18% нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Закрити провадження в частині виділення у власність кредиторської вимоги у розмірі 831 524 грн на підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року).

Ухвалою суду від 07.12.2023 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу вартості квартири, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-позивача адвоката Меркулова С.А. про призначення оціночно-будівельної експертизи та клопотання про призначення повторної оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Орловська Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили їх задовольнити.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Меркулов С.А. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 червня 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, актовий запис №503.

В період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано:

- легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- квартиру площею 69 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» у розмірі 831 524 грн.

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України).

Вимогами ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частинами другою, третьою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду показав, що знає ОСОБА_9 з 1998 року, він запросив його робити ремонт в приміщеннях по АДРЕСА_6 та по АДРЕСА_3 . Кошти за ремонт оплачував йому ОСОБА_9 . ОСОБА_10 свідок бачив один раз в приміщенні по АДРЕСА_3 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 суду показав, що знає ОСОБА_9 з 2000 року, а пізніше познайомився і з ОСОБА_10 . Свідок на прохання ОСОБА_9 допомагав ремонтувати та налаштовував програмне забезпечення в солярій по АДРЕСА_2 , за свою роботу свідок коштів не брав.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 суду показав, що ОСОБА_9 це його брат. Квартира по АДРЕСА_7 була придбана його батьком в 1996-1997р. ОСОБА_9 тривалий час був приватним підприємцем. Ремонт по вул. Струтинській робили свідок, його брат ОСОБА_9 та інші працівники. Квартиру по АДРЕСА_2 його батько продав ОСОБА_10 . АДРЕСА_3 придбав ОСОБА_9 . Свідок допомагав встановлювати там солярій, адміністратором в якому була ОСОБА_10 . АДРЕСА_3 . Петлюри купив ОСОБА_9 , він там робив ремонт.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 суду показав, що знає ОСОБА_9 і ОСОБА_10 оскільки допомагав їм виготовляти документацію, ставити електричний щиток та інше в приміщеннях по АДРЕСА_2 та ОСОБА_14 . Договори на виконання робіт не укладалися, а розраховувався з ним ОСОБА_9 , який його і наймав. В квартирі по АДРЕСА_2 свідок ремонтував бойлер.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 суду показав, що ОСОБА_9 знає з 2010 року, а з ОСОБА_10 познайомився пізніше. В 2011-2012 р. ОСОБА_9 просив його зробити опалення по АДРЕСА_6 . Матеріали для опалення купував ОСОБА_9 . Також робив монтажні та демонтажні роботи, оплату за роботу здійснював ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 суду показав, що ОСОБА_10 це його племінниця, знає її з 5 років. В 2010-2011 році ОСОБА_10 попросила його з дружиною знайти для її сина квартиру в м. Києві. Також ОСОБА_10 попросила в них кошти 30 тис дол. США. В 2011 році, після продажу квартири в м. Донецьк в 1998 році ОСОБА_10 з ОСОБА_9 переїхали в м. Рівне. Позичені кошти ОСОБА_10 повернула свідку. Йому відомо, що ОСОБА_9 працював в АДРЕСА_8 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_10 це її двоюрідна сестра, в 2006 році вона попросила у неї кошти на придбання солярію та протягом року повернула ці кошти. В 2011 році також ОСОБА_10 просила кошти на придбання квартири для сина ОСОБА_18 . ЇЇ батьки позичили ОСОБА_10 20 тис. дол. США, а свідок позичила 10 тис. дол. США. До 2013 року ОСОБА_10 повернула кошти, залишилась неповернута сума 4000 дол. США. ОСОБА_9 знав, що ОСОБА_10 позичала у свідка та її батьків кошти.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_19 суду показала, що ОСОБА_10 вона знає з 2006 року. З 2019 року знімає в неї в оренду кабінет по АДРЕСА_6 .. Господарською діяльністю ОСОБА_10 займається давно, чоловіка ОСОБА_10 по АДРЕСА_6 свідок не бачила. Послуги на відвідування солярію надає ОСОБА_10 . Також свідку відомо, що ОСОБА_10 придбала солярій, кошти вона позичала у своїх родичів.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_20 суду показав, що ОСОБА_10 це його тітка. ОСОБА_10 переїхала в м. Рівне в 1998 році. В неї є солярій по АДРЕСА_6 . Також свідку відомо, що в 2021 році ОСОБА_10 з ОСОБА_9 розірвали шлюб. Квартира в АДРЕСА_9 купувалася для їх спільного сина ОСОБА_18 , десь з 2013 року ОСОБА_21 проживав в квартирі в АДРЕСА_9 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 суду показала, що ОСОБА_10 це її сестра, з 1989-1995 році сім`я ОСОБА_23 проживала в її батьків в м. Донецьк. В 1995 році ОСОБА_10 купила квартиру в м.Донецьк та в 1998 р. її продала. Після цього переїхала з ОСОБА_9 в м. Рівне. Гроші за продаж квартири в м. Донецьк ОСОБА_10 віддала ОСОБА_9 на купівлю квартири в м. Рівне. В 2006 році квартира по АДРЕСА_2 була переоформлена на ОСОБА_10 , а до того ця квартира була у власності батька ОСОБА_9 . Ірина в 1999 році почала займатися бізнесом, в 1999 році вона позичила у батьків 2000 дол. США на обладнання для солярію. В 2006 році ОСОБА_10 також позичала кошти у розмірі 55000 дол. США для купівлі квартири в АДРЕСА_9 . Дана квартира в м. Києві була оформлена на ОСОБА_9 . Ірина збирала кошти на ремонт по АДРЕСА_3 , але вимушена була відати ці кошти ОСОБА_9 для купівлі квартири в Одесі. В 2007 році ОСОБА_10 купила приміщення в АДРЕСА_2 та в м. Києві, джерелом доходів переважно були кошти з бізнесу зароблені Іриною. Машиною користувався ОСОБА_9 , проживав у АДРЕСА_9 .

Суд встановив, що згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №293509920 від 31.12.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_5 площею 69,4 кв.м зареєстровано за ОСОБА_1 , дата державної реєстрації 04.04.2013 року. Згідно висновку судового експерт Голубенко І.М. від 09.03.2023 року №10095 ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 становить 2 856 920 грн.

Право власності на автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , дата реєстрації 02.06.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 02.06.2016 року. Згідно звіту про оцінку КТЗ від 21.09.2022 року ринкова вартість автомобіля марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 становить 141 423,00грн.

З реєстру речових прав на нерухоме майно №280667832 від 22.10.2021 року право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_3 загальною площею 113 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 18.03.2020 року. Згідно висновку про вартість майна від 21.09.2022 року, ринкова вартість нежитлового приміщення (нежитлове приміщення підвалу) в АДРЕСА_3 становить 3 515 189,00 грн.

Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №280666433 від 22.10.2021 року право власності на приміщення салону краси в АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , дата реєстрації 05.03.2012 року. Згідно висновку про вартість майна від 21.09.2022 року, ринкова вартість приміщення салону краси в АДРЕСА_2 становить 1 899 877,00грн.

Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №280664975 від 22.10.2021 року право власності на квартиру, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_2 , дата реєстрації 21.12.2006 року. Згідно висновку судового експерта №СЕ-19/118-24/10-ОБ від 05.03.2024 року ринкова вартість квартири в АДРЕСА_4 становить 1 553 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2019 по справі № 911/1175/18 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» у розмірі 831 524 грн.

Так, відповідно до вказаного судового рішення було встановлено, що: "09.09.2015 між Обслуговуючим кооперативом "Набережний Квартал-Жаботинського" (боржник) та ОСОБА_5 (кредитор) було укладено договір № 15.01.1.205 про сплату внесків у OK «Набережний Квартал-Жаботинського», за умовами якого боржник зобов`язався організувати будівництво житлового будинку у м.Одеса за рахунок внесків кредитора та внесків інших асоційованих членів обслуговуючого кооперативу, здати його в експлуатацію, передати кредитору приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні кредитору для реєстрації права власності на нього, а кредитор зобов`язався сплатити боржнику внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього. Сторони домовились, що об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_10 та передається з наступними характеристиками: квартира, 1 секція, 5 поверх, загальна площа 59,16 кв.м., АДРЕСА_11 з приміткою, що вказана площа проектна, номер будівельний -1 секція (п. 1.5 договору)".

За загальним правилом кредиторські вимоги подружжя (право вимоги за договором позики, купівлі-продажу тощо, коли подружжя виступає як кредитор і вправі вимагати повернення боргу, передачі речі тощо) враховуються при визначенні обсягу майна, що підлягає поділу між подружжям.

Таким чином, легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; квартира площею 69, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , а також кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані /набуті за час шлюбу.

Доказів, які б спростовували дані обставини, суду не надано.

Щодо посилання відповідачки-позивачки ОСОБА_2 на те, що приміщення площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 придбане нею як ФОП суд зауважує наступне.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 положення частини першої статті 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас у пункті 2.1 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Отже, статутний капітал та майно приватного підприємства може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не в усіх випадках, а лише за умови, що це майно не є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (якщо воно отримане, наприклад, у спадок).

В абзаці п`ятому пункту 2.2 мотивувальної частини цього Рішення Конституційного Суду України вказано, що внесок до статутного капіталу та виділене зі спільної сумісної власності подружжя майно (кошти) передаються у власність приватного підприємства. Це твердження узгоджуватиметься з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України, у якій вказано, що майно приватного підприємства це об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, якщо виходити з того, що в резолютивній частині мається на увазі приватне підприємство як єдиний майновий комплекс (про що також йдеться в зазначеному абзаці з посиланням на статтю 191 ЦК України), а не лише як юридична особа.

Отже, висновки, викладені в зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, необхідно розуміти так: статутний капітал приватного підприємства юридичної особи або майно приватного підприємства єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя).

Іншими словами, пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України охоплює два різні випадки: перший коли майно передане у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю; другий коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як внесок юридичній особі, а використовується одним із подружжя без створення юридичної особи, зокрема як фізичною особою підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).

Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2022 року у справі № 686/24549/15 (провадження № 61-5165св21).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

За вимогами первісного та зустрічного позову сторони просять суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на окремі об`єкти нерухомого майна, автомобіль, кредиторські вимоги та припинити право спільної сумісної власності подружжя на спільне майно. Відповідач-позивач ОСОБА_2 просить суд визнати нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 її особистою власністю. В судовій промові позивач-відповідач ОСОБА_1 зазначив, що погоджується на присудження йому грошової компенсації 185022.50 грн., або для дотримання рівності сторін із врахуванням неподільних речей залишити за ним право власності на 5.25% нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 .

Суд доходить висновку, що кредиторські вимоги є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя та підлягають поділу. При цьому, суд приймає до уваги, що кредитором виступає саме ОСОБА_1 , та вважає за доцільне вказане право кредиторської вимоги у розмірі 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) залишити за ОСОБА_1 ..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: квартиру, площею 69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (вартість майна 2 856 920 грн.), оскільки позивач-відповідач ОСОБА_1 працює в м. Києві, зареєстрований та проживає в даній квартирі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (вартість майна 141 423 грн.), враховуючи обставини, що саме ОСОБА_1 користується транспортним засобом.

Щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на окремі об`єкти нерухомого майна суд враховує наступне, що саме ОСОБА_2 , як фізичною особою - підприємцем було придбане приміщення по АДРЕСА_3 (про що свідчить договір купівлі продажу від 29.10.2009 року а.с. 70). З пояснень сторін та свідків убачається що ФОП ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність за адресою АДРЕСА_2 ., а також те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , відтак суд прийшов до висновку визнати за ОСОБА_2 право власності на: нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (вартість майна 1 899 877 грн.); квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 (вартість майна 1 553 000грн.); нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (вартість майна 3 515 189 грн.) та стягнути з неї компенсацію при перевищенні вартості її частки при поділі спільного майна.

Враховуючи, що загальна вартість майна визнаного за ОСОБА_2 перевищує вартість майна визнаного за ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошову компенсації при перевищенні вартості частки при поділі спільного майна подружжя в розмірі 1 569 099 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 50 копійок, у зв`язку з припиненням його права власності на спільне майно.

У постанові від 04.11.2020р. по справі 662/1069/17, Верховний Суд зазначив, що у процесі поділу майна, суди можуть одночасно застосувати не один спосіб, а їх поєднання.

Саме поєднання позивачем способів захисту по даній справі застосовується з метою досягнення бажаного результату у спосіб, який є ефективний.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022р. у справі №125/2157/19 зазначено, що «у кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

В постанові від 03 серпня 2022р. у справі №910/9627/20, Велика Палата Верховного Суду, вказала, що «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)).»

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги задоволено частково, при подачі позивачем-відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 7443,00грн, з яких недоплачено 4962 грн. (що разом становить 12405 грн.), отже з відповідача-позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1241 гривень 00 копійок. (7443-6202 (1/2)).

Також зустрічні позовні вимоги задоволено частково, з позивача-відповідача ОСОБА_1 на користь відповідача-позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір 6202 гривень 50 копійок (1/2 з 12405).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-12, 81-89, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності на майно набуте подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час шлюбу, а саме на:

- легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- квартиру, площею 69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 (вісімсот тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року);

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- квартиру, площею 69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 (вісімсот тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року);

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації при перевищенні вартості частки при поділі спільного майна подружжя в розмірі 1 569 099 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1241 гривень 00 копійок.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 6202 гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2025 року.

Суддя Харечко С.П.