Справа №390/864/22 провадження № 2/403/27/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2025 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позов обгрунтовано тим, що 31 січня 2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем по справі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-259476, згідно якого банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. На виконання умов договору банк свої зобов`язання по видачі кредиту в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів в сумі 250000,00 грн. на строк до 29 січня 2025 року виконав повністю. Натомість відповідач по справі ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору, якими передбачено сплату відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 35% річних, не виконувала взяті на себе зобовязання щодо здійснення погашення заборгованості за договором шляхом здійснення щомісячних платежів по 8935,00 грн. кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору, що обумовило виникнення у неї заборгованості у зазначеному вище розмірі. З огляду на викладене, позивач прохав стягнути із відповідача на його користь зазначену вище суму заборгованості, а також понесені ним судові витрати у виді сплаченого при подачі позову до суду судового збору в сумі 3913,23 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ «Кредобанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подала.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ «Кредобанк» згідно письмового клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви, прохав суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.6).
Згідно письмової заяви від 14 квітня 2025 року представник АТ «Кредобанк» прохав провести розгляд справи без його участі за наявними матеріалами та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.130).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи (а.с.96-97).
Ухвалою суду від 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.115).
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзиву на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 15 квітня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
29 січня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 була підписана анкета-заява №CL-259476 фізичної особи на отримання готівкового кредиту в АТ «Кредобанк» (а.с.14).
31 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання паспорту споживчого кредиту підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, що були надані їй до укладення договору про споживчий кредит (а.с.11 зворот- 13).
Факт підписання 31 січня 2020 року кредитного договору відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в загальній сумі 250000,00 грн., а також часткове внесення нею грошових коштів на погашення кредиту підтверджується випискою по її особовим рахункам за період з 31 січня 2020 року по 24 червня 2022 року (а.с.32-53).
Під час судового розгляду відповідачем з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування нею кредитними коштами.
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З урахуванням викладеного, судом встановлений факт перебування сторін по справі у договірних відносинах, що підтверджується: 1) підписанням 31 січня 2020 року відповідачем по справі кредитного договору №CL-259476, який містить основні умови кредитування (зокрема, розмір кредиту (250000,00 грн.), процентну ставку за користування кредитом (35% річних), строк кредитування (60 місяців)); 2) випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 , яка містить відомості про перерахунок АТ «Кредобанк» грошових коштів в розмірах та за призначенням, передбаченим пунктами 2.1 та 2.4 кредитного договору, а також здійснення відповідачем періодичних платежів по погашенню заборгованості за отриманим кредитом.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Згідно з ч.2 с.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач АТ «Кредобанк» згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору від 31 січня 2020 року виконав взяті на себе зобовязання, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти шляхом перерахування їх на визначені в договорі поточні рахунки, що безпосередньо підтверджується матеріалами цивільної справи.
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання, приходить до висновку, що відповідачем по справі не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобовязань за укладеним з банком договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та її розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору №CL-259476, укладеного нею 31 січня 2020 року з АТ «Кредобанк».
Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним.
Судом враховується, що у даній справі ОСОБА_1 здійснювала часткове виконання умов договору шляхом внесення грошових сум на погашення заборгованості за кредитом (зокрема, 28.03.2020 -1951,39 грн., 28.04.2020 - 2006,28 грн., 28.05.2020 - 1519,49 грн., 28.06.2020 - 1803,08 грн., 28.07.2020 - 2109,50 грн.); кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за кредитним договором №CL-259476 від 31 січня 2020 року щодо сплати кредиту та інших платежів (процентів) у передбачених ним розмірі та строки, внаслідок чого приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Кредобанк» заборгованості за цим договором в загальному розмірі 260882,27 грн..
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 3913 грн. 23 коп., що підтверджується платіжним дорученням №32184471 від 28 червня 2022 року (а.с.7).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі АТ «Кредобанк» кошти по сплаті судового збору в розмірі 3913 грн. 23 коп., які були сплачені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-259476 від 31 січня 2020 року в загальному розмірі 260882 грн. 27 коп. (двісті шістдесят тисяч вісімсот вісімдесят дві гривнідвадцять сім копійок).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 3913 грн. 23 коп. (три тисячі дев`ятсот тринадцять гривень двадцять три копійки).
Повне ім`я та найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.Ю.Атаманова