Провадження № 2/641/424/2025 Справа № 641/8110/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю позивача відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача відповідача адвоката Марцонь Д.Г.,

відповідача позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача позивача адвоката Гофельд Г.С.,

секретаря Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гофельд Ганна Сергіївна до ОСОБА_1 , третя особа Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі ДСФУ «ДФСМЖБ»), в якому просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на частку об`єкту нерухомого майна- квартиру, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 16.06.2017 року перебував з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 14.12.2022 року, та в період перебування у шлюбі, за спільні кошти, в результаті спільної праці придбали квартиру АДРЕСА_2 . Вказав, що джерелом набуття вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя, стали спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, зокрема, кошти, які були отримані на виконання договору про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року, укладений між ДСФУ «ДФСМЖБ» кредитор, та ОСОБА_2 позичальник.

Згідно умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 835524 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 7,5 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором. Крім того, позивач зазначив, що між ДСФУ «ДФСМЖБ» (кредитор), ОСОБА_2 (боржник), та ним як поручителем, укладено договір поруки № 1 від 27.07.2021 року., відповідно до умов якого, позивач зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року та додатковими угодами до нього. 03.08.2021 року з метою забезпечення договору про іпотечний кредит між ДСФУ «ДФСМЖБ» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець з метою належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та умовах, визначених договором, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . Позивач вказав, що, крім того, джерелом набуття спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя та виплат за договором кредиту щодо погашення кредиту та процентів за користування ним були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, зокрема, кошти, які є доходами, отриманими ним від зайняття підприємницькою діяльністю, зазначивши, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28.08.2019 року та отримував дохід за 2020 рік 998395,15 грн., за 2021 рік 2140716,34 грн., за 2022 рік 3890117,41 грн. Таким чином, позивач вважає, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому звернувся із вказаним позовом до суду, оскільки із відповідачем по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна.

Відповідач та її представник -адвокат Гофельд Г.С. звернулись до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої в подальшому змінили (а.с.207 Т1). В порядку поділу спільного майна подружжя, просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/12 часток квартири, загальною площею 40.8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частки, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя припинити з 14.12.2022 року правовий режим спільного зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (як боржників) за договором про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати особистим зобов`язанням ОСОБА_2 зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022 року, за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилались на те, що між сторонами 16.06.2017 року укладено шлюб, який в подальшому було розірвано 14.12.2022 року. В період шлюбу подружжям придбано квартиру у спільну сумісну власність за адресою: АДРЕСА_1 за 928 360,00 грн., основним джерелом набуття вищевказаної квартири були кредитні кошти у сумі 835 524, 00 грн., які отримані ОСОБА_2 на виконання договору про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року, укладеного з ДСФУ «ДФСМЖБ». Зазначили, що кредитні кошти у розмірі 835 524,00 грн. становили 90 % від вартості купівлі квартири АДРЕСА_2 , залишок коштів - 10% у розмірі 92 836 грн. та супутні витрати у розмірі 3531,95 грн. були внесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжям. До моменту розірвання шлюбу сторонами як подружжям сплачено 60950,00 грн. Станом на 14.12.2022 року сума заборгованості за кредитом, згідно договору про іпотечний кредит становить 774574,00 грн. Після припинення шлюбу ОСОБА_2 здійснює самостійне повернення коштів за договором про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року, участі у поверненні коштів за договором позивач відповідач не бере. Таким чином, зазначили, що існують суттєві підстави для відступу від засад рівності часток подружжя в даній справі, оскільки вона самостійно продовжує сплату спільного боргу подружжя, крім того, вказала, що в даному випадку істотною обставиною є перебування ОСОБА_2 на військовій службі з 20.03.2015року по цей час, в зв`язку з чим кредитне зобов`язання має суттєву пільгу, згідно п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом (т. 1 а.с. 131-136, 207-210).

Позивач-відповідач ОСОБА_1 , надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти вимог відповідача-позивача, наголосив, що вважає спірну квартиру спільно набутим майном за час шлюбу та проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 . Вказав, що надав відповідачу позивачу згоду на укладання іпотечного кредиту з метою придбання спірної квартири, крім того, вказав, що квартира придбана за спільні кошти в період шлюбу та в інтересах сім`ї. Вказав, що ОСОБА_2 не надає доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя та не довела існування підстав для відступу від засад рівності часток подружжя. Вважав, що факт самостійного погашення ОСОБА_2 кредиту, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки рівний поділ спірного майна не позбавляє ОСОБА_2 права на відшкодування частини виплачених нею кредитних коштів (т. 1 а.с. 179-185,186-192).

Представник відповідача-позивача - адвокат Гофельд Г.С. надала суду відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому вказала, що заперечення проти зустрічного позову ОСОБА_1 є неспроможними та не відповідають фактичним обставинам справи з огляду наступне. Доводи ОСОБА_1 про те, що квартира придбана за спільні кошти колишнього подружжя спростовуються тим, що купівля- продаж спірного майна квартири здійснена за кредитні кошти 90% вартості квартири, отримані за договором про іпотечний кредит, а тому істотною обставиною у даній справі про поділ майна подружжя є врахування судом саме кредитного зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року, який ОСОБА_1 не сплачував після припинення шлюбу, тому вважала наявними підстави для відступу від засад рівності часток подружжя в даній справі.

Також зазначила, що сам факт самоусунення ОСОБА_1 від виконання спільного зобов`язання зі сплати заборгованості за договором про іпотечний кредит, можна розглядати як спричинення шкоди для спільно набутого майна, оскільки наслідком несплати заборгованості може бути звернення стягнення на зазначену квартиру (т. 1 а.с.193-197).

Позивач-відповідач ОСОБА_1 надав заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 198-203), просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Марцонь Д.Г. позов підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити. Проти вимог зустрічного позову заперечували. Позивач-відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу із відповідачем-позивачем, мав намір сплачувати за кредитним договором, проте, звернувшись за реквізитами до відповідача-позивача, та третьої особи - ДСФУ «ДФСМЖБ», отримав відмову в їх наданні .

Відповідач позивач ОСОБА_2 , її представник адвокат Гофельд Г.С. уточнений зустрічний позов в судовому засіданні підтримали, заперечували проти задоволення позовних вимог первісного позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ДСФУ «ДФСМЖБ» надали суду письмові пояснення, в яких вказали, що між ДСФУ «ДФСМЖБ» та ОСОБА_2 укладений Договір про іпотечний кредит від 27.07.2021 року № 1 ВК, згідно умов якого останній надано кредит в сумі 835 524,00 грн., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 7,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, не пізніше 26.09.2041 року. Вказав, що Договором про іпотечний кредит станом на 31.12.2023 року простроченої заборгованості у позичальника немає, в рахунок погашення тіла кредиту сплачено 102950,00 грн. залишок з погашення тіла кредиту складає 732 574,00 грн. Вподальшому представник третьої особи в судові засідання викликався, не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений своєчасно і належним чином, учасники судового розгляду не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи, яка надала письмові пояснення.

Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, повідомлених про місце, дату і час слухання справи, з врахуванням думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.06.2017 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , складене 16.06.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1483 (т. 1 а.с. 51).

Вказаний шлюб розірвано 14.12.2022 року, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 108 (т. 1 а.с. 26).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., зареєстрований в реєстрі № 3052, вбачається, що ОСОБА_3 (продавець) передала у власність ОСОБА_2 (покупець) квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40.8 кв.м. за суму 928 360,00 грн. Чоловік покупця ОСОБА_1 дав згоду на купівлю квартири (т. 1 а.с. 53).

З Договору про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року та розрахунку до нього вбачається, що Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Кредитор) надано ОСОБА_2 (Позичальник) грошові кошти в сумі 835524,00 грн., на придбання житла- квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.44-50).

Крім того, між тими ж сторонами 03.08.2021 року укладено Іпотечний договір, згідно умов якого п. 1 Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно -квартиру АДРЕСА_2 , загальною площшею 40,8 кв.м., житловою 19,2 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві та підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2021 року. Вартість предмета іпотеки 930400,00 грн. п. 7 Предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності з ОСОБА_1 заяву про згоду на передачу квартири в іпотеку, справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом (а.с. 39-41).

За договором поруки № 1 від 27.07.2021 року ОСОБА_1 (поручитель) зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 (боржником) усіх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит №1-ВК від 27.07.2021 та додатковими угодами до нього (а.с. 42).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І» надано звіт з незалежної оцінки майна, згідно висновку якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , власниками якої зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на дату проведення оцінки та складання звіту 12.10.2023 року, становить 931 058 грн. (а.с. 27-38).

З податкової декларації платника єдиного податку ФОП вбачається, що ОСОБА_1 э фізичною особою підприємцем, який мав дохід за 2022 рік в розмірі 3890117,41 грн., за 2021 рік в розмірі 2140716,34 грн., за 2020 рік 998395,15 грн. (а.с.56 -67).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року за заявою ОСОБА_1 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки об`єкту нерухомого майна квартири, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.87-88).

Згідно довідки, наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.01.2024 року № 103, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 20.03.2015 року по теперішній час. З 25.11.2019 року проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 127).

Оцінюючи доводи сторін за первісним та зустрічним позовами, суд виходить з наступного.

Згідно положень ч.2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правила ч.4 ст. 65 СК України встановлюють, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Крім того, за правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком.

Майно, придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя, все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка." Окрім цього для суду важливим є встановлений факт, що нерухомість була придбана в інтересах сім`ї, тому відповідно до ч. 4, ст. 65 СК України договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя.

Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах № 6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Таким чином, суд виходить з того, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою, за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже, Договір про іпотечний кредит в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя й якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного із подружжя.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 4/1319/16-ц, (провадження № 61-19445св18), в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18.

Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана під час юридичного шлюбу подружжя, та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, й не є особистою власністю одного із подружжя. Отже, згідно сімейного законодавства, виходячи з презумпції спільності майна подружжя, частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком.

Звертаючись з зустрічним позовом, відповідач-позивач ОСОБА_2 зазначила, що купівля спірної квартири відбулась за 928 360 грн. Основним джерелом набуття вказаного майна були кредитні кошти в розмірі 835 524 грн., отримані ОСОБА_2 , згідно договору про іпотечний кредит. До розірвання шлюбу, тобто, до 14.12.2022року, подружжям було сплачено 60950 гривень (17%), й загальна сума заборгованості складала 774 574 грн., що не оспорюється другою стороною. Після розірвання шлюбу 14.12.2022року, відповідачем-позивачем ОСОБА_2 самостійно сплачена сума 42 000 грн. (6%) й на момент звернення з зустрічним позовом сума заборгованості складала 732 574 грн (77%). Позивачем-відповідачем ОСОБА_1 після розірвання шлюбу сплата за кредитним договором не здійснювалась.В порядку поділу спільного майна подружжя, просили визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/12 часток квартири, а за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 70 СК України, відповідач-позивач ОСОБА_2 , вказала, що в даному випадку істотною обставиною є її перебування на військовій службі з 20.03.2015року по цей час, в зв`язку з чим кредитне зобов`язання має суттєву пільгу, згідно п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом. Вказує, що дана пільга після розірвання шлюбу на ОСОБА_1 не розповсюджується, а тому користування такою пільгою є недобросовісним збагаченням за рахунок обставин, які не належать йому як військовому або члену сім`ї військової.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 вважає, що вищевказані нею в зустрічному позові обставини є суттєвими підставами для відступу від засад рівності часток подружжя.

Так, ч.2 ст. 70 СК України передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї.

Твердження відповідача-позивача ОСОБА_2 про те, що звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна - суд оцінює критично, оскільки наявність/відсутність вказаних пільг стосується лише кредитних правовідносин й не впливає на рішення в даній справі по суті заявлених вимог та не є суттєвими обставинами, що мають істотне значення в розумінні положень ч.2 ст.70 СК України, а тому не є підставою для зміни розміру часток в спільному майні подружжя.

Також суд приймає до уваги, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/20899/19 (провадження № 61-19597св20), зроблено висновок, що «виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18)».

Таким чином, доводи відповідача-позивача ОСОБА_2 в тій частині, що подружжям було сплачено за кредитом 60950 гривень, що складає 17%, нею особисто після розірвання шлюбу сплачено суму в розмірі 42000грн., що складає 6%, при цьому позивачем-відповідачем ОСОБА_1 після розірвання шлюбу плата за кредитом не здійснюється, загальна сума заборгованості за договором про іпотечний кредит на момент звернення з зустрічним позовом складає 732 574,00 грн. - судом оцінюються критично, як такі , що не є суттєвими обставинами в розумінні положень ч.2 ст.70 СК України, а тому відступ від засади рівності часток при поділі спірної квартири в даному випадку є необґрунтованим. Крім того, відповідач-позивач ОСОБА_2 не позбавлена можливості, за наявності правових підстав, вподальшому ставити питання щодо повернення за рахунок позивача-відповідача ОСОБА_1 половини сплачених нею після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника.

В частині зустрічних позовних вимог щодо припинення правового режиму спільного зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит та визнання особистим зобов`язанням ОСОБА_2 зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022року за договором про іпотечний кредит №1-ВК від 27.07.2021року, слід зазначити, що, виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).

Таким чином, в задоволенні зустрічних позовних вимог в зазначеній частині також слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем-позивачем ОСОБА_2 не надано. Разом з тим, погашення кредиту є її процесуальним обов`язком. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Також, виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, згідно положень яких при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї підстави для припинення правового режиму спільного зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит та визнання особистим зобов`язанням ОСОБА_2 зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022року судом не встановлені. Крім того, відповідач-позивач ОСОБА_2 не позбавлена можливості, за наявності правових підстав, вподальшому ставити питання щодо повернення за рахунок позивача-відповідача ОСОБА_1 половини сплачених нею після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника.

З огляду на вищевикладене,суд дійшов висновку про задоволення первісних вимог позивача-відповідача ОСОБА_1 , та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частки об`єкту нерухомого майна квартиру, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Гофельд Ганна Сергіївна до ОСОБА_1 , третя особа Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4655 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 29 грн.

Заходи забезпечення позовної заяви, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки об`єкту нерухомого майна квартири, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після набрання рішенням законної сили скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»: , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. М. Кривоноса, буд. 2А.

Повний текст рішення складений 11.04.2025 року.

Суддя О.О.Маньковська