Номер провадження: 22-ц/813/1896/25
Справа № 504/2652/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_3 ) про усунення від права спадкування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_3 ), про усунення від права спадкування відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом спору по даній справі є спадкові правовідносини до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема можливість усунення спадкоємця ОСОБА_2 (сина спадкодавця від права на спадкування за законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, а сторонами не заперечувалось в судовому засіданні, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_4

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 (а.с. 13-15).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., та зареєстрований у реєстрі за №980, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с. 10).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 виданого 27.08.2021 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з про смерть 1576 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 за заповітом прийняла ОСОБА_1 , а за законом ОСОБА_2 (а.с. 22).

Судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що після відкриття провадження у справі що розглядається, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, який посвідчений 21 червня 2023 року Лисак А.В. державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 1-584, 1-585, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_3 (а.с. 62).

Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла за заповітом ОСОБА_3 (а.с. 64).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом можливе, якщо буде встановлено, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що позивач не довела суду того, що вона сама або спадкодавець ОСОБА_4 зверталися до відповідача ОСОБА_2 за допомогою хворій матері, а їм було відмовлено.

Даний факт суд вважав істотним.

Крім того, за клопотанням саме позивачки в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_6 , який був співмешканцем ОСОБА_4 , який показав, що ОСОБА_4 ніколи не зверталась до ОСОБА_2 по допомогу. Навпаки, саме ОСОБА_2 постійно просив у матері кошти на життя.

Окрім того, важливим є сукупність фактів, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, а він, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій.

Тобто, у справі відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 мав можливість надати матері допомогу, але не бажав таку допомогу надати, і ухилився від цього.

Більш того, матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 за життя був особою, яка мала інвалідність ІІ групи.

Відтак, суд першої інстанції також правильно зазначив, що ОСОБА_2 мав проблеми зі здоров`ям і сам потребував лікування.

Суд першої інстанції звернув увагу, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ даної категорії суду слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов`язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Окрім цього суд першої інстанції вмотивовано вважав, що посилання на те, що спадкодавець за життя була важкохворою, не підтверджує її знаходження в безпорадному стані, тому що безпорадний стан, в даному випадку, це оціночне правове, а не медичне поняття.

Тим більше, жодного доказу, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги матеріали справи не містять.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 показали суду, що ОСОБА_4 дійсно хворіла, але не була лежачою хворою і безпорадною, і до моменту смерті мала змогу самостійно пересуватися та приймати їжу.

Крім того, свідки підтвердили суду, що зі слів ОСОБА_4 їм відомо, що ОСОБА_2 просив інколи гроші у матері.

Суд першої інстанції правильно вважав, що надані свідками свідчення не доводять, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, просила по допомогу у сина, і син мав таку можливість надати допомогу, але навмисно її не надавав.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції правильно врахована практика Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 проживав окремо від матері ОСОБА_4 , у будинку поруч із будинком матері.

Водночас, суд першої інстанції вмотивовано звернув увагу, що сам факт непроживання спадкоємця зі спадкодавцем до дня його смерті не може бути підставою для усунення його від права на спадкування.

Доводи позову про те, що позивачка витратила грошові кошти на утримання матері, її догляд, ритуал поховання, не можуть бути підставою для усунення відповідачки від права на спадкування після смерті матері.

Позивач не позбавлена можливості звернення до суду з вимогою про стягнення витрачених коштів з спадкоємців відповідача - ОСОБА_2 .

Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак позивачем будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилявся від виконання обов`язку утримання спадкодавця, суду надано не було.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. з 20 березня по 11 квітня 2025 року перебував у відпустці, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк