ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/14/25 Номер провадження 22-ц/814/1635/25Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Чемерис А.К.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Гордієнко Ю.П.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року, постановлену суддею Татіщевою Я.В., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання державної реєстрації права власності на нерухоме майно незаконною та скасування державної реєстрації нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

08.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання державної реєстрації права власності на нерухоме майно незаконною, в якому просила суд: - визнати незаконною, протиправною державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 , - скасувати державну реєстрацію права власності житлової квартири АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 , - вирішити питання про розподіл судових витрат.

Одночасно з позовною заявою, 08.01.2025 до Гребінківського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт та заборонити відчуження й перереєстрацію житлової квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що всупереч постанови Полтавського апеляційного суду від 03.10.2023 у справі №528/644/22, ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , що є незаконним та протиправним, оскільки відповідно даної постанови суду апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлової квартири дійсним та про визнання права власності на спірну житлову квартиру відмовлено. Тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 може здійснити відчуження вказаної квартири третім особам, так як вже відбулася незаконна реєстрація нерухомого майна. У зв`язку з чим вважає, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернуто.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України, оскільки у заяві про забезпечення позову відсутня ціна позову та встановлено відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке підлягає застосуванню, задля, відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, тому, на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що заява підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нею було подано позовну заяву з вимогами немайнового характеру, тому ціна позову нею не зазначалася. При цьому, суд першої інстанції відкрив провадження у даній справ без визначення ціни позову. Крім того звертає увагу, що відповідно ч.1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Згідно ч.3 ст. 154 ЦПК України передбачені випадки обов`язкового зустрічного забезпечення. Тобто, застосування зустрічного забезпечення є обов`язкове та необов`язкове. Вважає, що її позовні вимоги не належать до переліку обов`язкових випадків зустрічного забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 16.04.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 24.03.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі засобами поштового зв`язку та до електронного кабінету у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 34-36). Судову повістку про виклик до суду вручено позивачу ОСОБА_1 та доставлено до електронного кабінету представника відповідача ОСОБА_2 24.03.2025 (а.с. 34), поштове відправлення, направлене на поштову адресу відповідача ОСОБА_2 , повернулося без вручення із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 18.03.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 10.00 год 16.04.2025) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК України.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За приписами ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Судом першої інстанції встановлено, що у даному випадку заявником не виконанні вимоги статті 151 ЦПК України, а саме: у заяві про забезпечення позову відсутня ціна позову; встановлено відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке підлягає застосуванню задля забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову.

Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме, у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд першої інстанції, встановивши, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України, дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову є накладення арешту та заборонити відчуження й перереєстрації житлової квартири АДРЕСА_1 , оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 може здійснити відчуження вказаної квартири третім особам, так як вже відбулася незаконна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування або ім`я заявника, його місцезнаходження або місце проживання чи перебування, поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, РНОКПП (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно ч. ч. 3 і 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (частина 3); у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (частина 4).

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідала вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Зокрема, позивачем зазначено предмет позову (про визнання державної реєстрації права власності на нерухоме майно незаконною та скасування державної реєстрації нерухомого майна) та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а саме те, що з урахуванням дій відповідача ОСОБА_2 по реєстрації права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , у неї є обгрунтовані підстави вважати, що останньою будуть здійснені дії по відчуженню (перереєстрації) вказаного нерухомого, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, що призведе до порушення права позивача на ефективний захист прав, за захистом яких вона звернулася до суду.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено ціну позову, що є підставою для повернення заяви про забезпечення позову, то ці висновки є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просила суд визнати незаконною, протиправною державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності житлової квартири АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами немайнового характеру.

Крім того, передчасними та помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення, тому є підстави для повернення заяви про забезпечення позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Частиною 3 ст. 154 ЦПК України передбачені випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення.

У цій справі таких випадків не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08.12.2016 у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17.01.2012 у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову заявнику не може вважатися законною і обґрунтованою, та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для забезпечення позову судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику.

Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 у справі №757/395/19-ц зазначив, оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, то ухвалення судового рішення по суті апеляційним судом за наслідком розгляду такої заяви виходить за межі повноважень апеляційного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року- скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання державної реєстрації права власності на нерухоме майно незаконною та скасування державної реєстрації нерухомого майна - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов