У х в а л а

10 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 750/5649/24

Провадження № 61-3632ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник),

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2024 року, додаткове рішення цього суду від 5 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та

в с т а н о в и в:

1. У квітні 2024 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив частково звільнити його від 45 181,15 грн нарахованої заборгованості за аліментами (зменшити розмір) за період з 23 жовтня 2018 року до 18 червня 2022 року включно.

2. 18 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: звільнив скаржника від 1 217,00 грн нарахованої заборгованості за аліментами за період з 23 жовтня 2018 року до 18 червня 2022 року включно; відмовив у задоволенні іншої частини вимог.

3. 5 грудня 2024 року цей суд ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув зі скаржника на користь відповідачки 6 000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4. 18 лютого 2025 року Чернігівський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін зазначені рішення суду першої інстанції та стягнув зі скаржника на користь відповідачки 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

5. 17 березня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

6.5. Предметом позову є звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Ціна позову становить 45 181,15 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90 840,00 грн = 30 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»). З огляду на це за законом справа є малозначною.

6.6. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що він буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішення у цій справі, під час розгляду справи № 750/16126/24, у якій відповідачка, обґрунтовуючи позов про поділ майна подружжя, зазначає, що наявність заборгованості скаржника за аліментами є підставою для збільшення частки відповідачки у майні подружжя.

6.7. Спір у справі № 750/5649/24 стосувався звільнення скаржника від сплати заборгованості за аліментами, розмір якої визначена згідно з розрахунком у виконавчому провадженні № 74064742 щодо виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 квітня 2018 року. Тобто борг скаржника встановлений у виконавчому провадженні, а у вказаній справі скаржник просив звільнити його від цього боргу. Суди задовольнили позов частково. Іншу частину заборгованості скаржник зобов`язаний сплатити відповідно до розрахунку, зробленого у виконавчому провадженні за відповідний період. Він не позбавлений можливості це зробити до ухвалення рішення суду у справі № 750/16126/24. З урахуванням наведеного немає підстав вважати, що саме обставини, встановлені у справі № 750/5649/24 щодо зменшення суми боргу за аліментами (а не борг, який виник у зв`язку з виконанням іншого судового рішення), можуть вплинути на розгляд справи № 750/16126/24.

6.8. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усувають недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо повноти останнього. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення, містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, вирішувати вимоги, які суд не розглядав у судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове до нього рішення втрачає силу. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

7.7. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2024 року, додаткове рішення цього суду від 5 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко