Номер провадження: 22-ц/813/1453/25
Справа № 516/109/23
Головуючий у першій інстанції Мислива Л.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 17 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чапського Артема Едуардовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Омарова Віолетта Султаналіївна, ОСОБА_4 , про визнання прав іпотекодержателя,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідачів, в якій просить:

1)визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чапського А.Е. №23287991 від 30.07.2015р. про припинення іпотеки, та скасувати (вилучити) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис щодо припинення іпотеки (номер запису про іпотеку 10619208), на об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 15), а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)визнати за АТ «СЕНС БАНК» право іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, передбачених договором іпотеки від 31.05.2007р.

3)внести запис до Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою вказаної квартири, внести запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення; крім того, вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 17 квітня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивування з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 06 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №2006/670/71, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 25 000 доларів США з щомісячним погашенням основної заборгованості по 297,00 доларів США, а в червні 2013р. - 349 доларів США та кінцевим терміном погашення кредиту 05.06.2013р. (згідно іпотечного договору від 06.06.2006).

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 06.06.2006, посвідчений Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області 06 червня 2006р., р. №1161. Предметом цього іпотечного договору є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 31 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №2007/670-2.06/101, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 30 000 доларів США зі сплатою 13 % річних з щомісячним погашенням основної заборгованості по 447,00 доларів США, а в останньому місяці 558,87 доларів США та кінцевим терміном погашення кредиту 30.05.2017р. (договір кредиту №№2007/670-2.06/101).

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 31.05.2007, посвідчений Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області 31.05.2007р. № 1555. Предметом цього іпотечного договору є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За п. 1.1 даного Договору, Договір наступної іпотеки укладається з метою споживчих потреб згідно повідомлення Київського відділення Одеської обласної філії АКБ СР «Укрсоцбанк» №28-05/679 від 31.05.2007р. Зазначена іпотека зареєстрована в Державному реєстрі іпотек 31.05.2007р., що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек №12765615 від 31.05.2007р.

30 липня 2015 року до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Чапського А.Е. звернувся представник ПАТ «Укрсоцбанк» О.Д. Кропачов з приводу зняття заборони відчуження предмету іпотеки, а також проведення державної реєстрації припинення обтяження та припинення іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представником ПАТ «Укрсоцбанк» було надано відповідне повідомлення вих. №10.1-186/37-10237 від 28.07.2015р., в якому зазначено про припинення дії іпотечного договору, посвідченого Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області 06 червня 2006р., р.№ 1161, з договором про внесення до нього змін №1 від 04 жовтня 2012р., що був посвідчений Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області за р.№ 920. Предметом іпотечного договору була вказана квартира АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За результатом розгляду поданого ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлення про припинення дії іпотечного договору від 06.06.2006р., р. №1161, та договору про внесення змін №1 від 04.10.2012р., р.№920, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було прийнято рішення №23287991 від 30.07.2015р. про державну реєстрацію припинення іпотеки №13079234 від 04.10.2012р., про яку було вказано у відповідному повідомленні. Запис про іпотеку №13079234 від 04.10.2012р. державного реєстру іпотек було перенесено до спеціального розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10619208 від 04.10.2012р. та припинено (згідно інформаційної довідки №269403210 від 06.08.2021р.).

10 вересня 2019 року загальними зборами АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019р. затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019р. виникає у АТ «Альфа-Банк». За протоколом №4/2019 позачергових зборів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019р. було вирішено затвердити вказаний передавальний акт. В подальшому АТ «Альфа-Банк» 01.12.2022р. було змінено назву на АТ «Сенс Банк».

24 липня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали зі ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Омаровою В.С. за №10128.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 19.08.2021р. №271270684, вказана квартира є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 18.08.2021р., виданого приватним нотаріусом Омаровою В.С., розмір основного зобов`язання 135000 грн., іпотекодержатель ОСОБА_4 , іпотекодавець ОСОБА_1 , строк виконання основного зобов`язання 18.08.2025р.

З відповіді Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області від 21.12.2023р. № Ф-28-ІНФ вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції зазначив, що:

1)відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №355474367 від 22.11.2023р., в Державному реєстрі речових прав (спеціальний розділ) наявний чинний запис про іпотеку №37057493, реєстраційний номер іпотеки: 5047473 від 31.05.2007р.; строк виконання основного зобов`язання: 30.05.2017р., розмір основного зобов`язання: 30000 доларів США; відомості про суб`єктів: боржник - ОСОБА_2 ; майновий поручитель - ОСОБА_3 ; іпотекодержатель: АТ «Альфа-Банк»"; об*єкт речових прав: АДРЕСА_1 . Зазначений запис зроблено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем, на підставі повідомлення банка, серія та номер: б/н, виданий 31.05.2007, видавник: "Укрсоцбанк", Договір про порядок дій щодо внесення змін додержавного реєстру речових прав на нерухоме майно, серія та номер: 782, виданий 10.10.2019. Зазначене свідчить про відсутність підстав для визнання за АТ «СЕНС БАНК» права іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, передбачених договором іпотеки від 31.05.2007р., оскільки запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою вказаної квартири вже існує.

2)зі змісту повідомлення представника ПАТ «Укрсоцбанк» Кропачова О.Д. за вих. №10.1-186/37-10237 від 28.07.2015р., вбачається, що останній просить приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. зняття заборони відчуження предмету іпотеки шляхом проведення державної реєстрації припинення обтяження та припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Представником ПАТ «Укрсоцбанк» вказано про припинення дії іпотечного договору, посвідченого Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області 06 червня 2006р., р. №1161, з договором про внесення до нього змін №1 від 04 жовтня 2012р., що був посвідчений Теплодарською державною нотаріальною конторою Одеської області за р.№ 920. Тобто зміст повідомлення стосується виключно іпотечного договору від 06 червня 2006р.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 269403210 від 06.08.2021р., наявний запис про припинення іпотеки за №10619208 від 04.10.2012р. (спеціальний розділ). Дата, час державної реєстрації припинення іпотеки: 30.07.2015р.; підстава: повідомлення №10.1-186/37-10237 від 28.07.2015р., видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 26.09.2014р., розмір основного зобов`язання: 25 000 доларів США. Зазначене свідчить, що вказаний запис про іпотеку був припинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. на підставі повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення дії іпотечного договору від 06.06.2006р. та стосувався саме цього іпотечного договору, а не строку виконання основного зобов`язання за іпотечним договором від 31.05.2007р., яким є 30.05.2017р., та розмір основного зобов`язання якого складає 30 000 доларів США.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було припинено саме іпотеку від 31.05.2007р. позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачав підстав для визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Чапського А.Е. №23287991 від 30.07.2015р. про припинення іпотеки, та скасування (вилучення) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: запису щодо припинення іпотеки (номер запису про іпотеку 10619208), на об`єкт нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 15), а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим відмовив позивачу в задоволенні позову за недоведеністю.

Однак повністю з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про припинення іпотеки та внесення записів до державних реєстрів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 зроблено висновок, зокрема що: у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Апеляційний суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) (пункт 148)).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про припинення іпотеки та внесення записів до державних реєстрів, що є неправильно обраним способом захисту, а тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити саме із зазначених підстав.

Щодо позовних вимог про визнання права іпотеки.

Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) за конституційною скаргою ОСОБА_4 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини 1 статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

[…] Отже, положення частини 1 статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 зроблено висновок, що:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

- у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У пункті 7.22 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 14-44гс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «Сенс Банк» вказувало, що спірна квартира була предметом іпотеки за договорами іпотеки від 06.06.2006 та від 31.05.2007, проте, що відомості про припинення обтяження спірного нерухомого майна були безпідставно вилучені з Державного реєстру іпотек, договір іпотеки не припинив свою дію, основне зобов`язання не виконане, у зв`язку з чим наявні підстави для визнати за ним право іпотекодержателя щодо спірної квартири.

Позивач зазначав, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було протиправно прийнято рішення №23287991 від 30.07.2015р. про державну реєстрацію припинення іпотеки №13079234 від 04.10.2012р., у зв`язку з чим просить визнати дії приватного нотаріуса протиправними та скасувати.

Колегія суддів зазначає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine», заява № 43768/07).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 конкретизувала висновки і зазначила, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Колегією суддів встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_1 у 2021 році за час відсутності відомостей про її обтяження іпотекою у відповідних державних реєстрах.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд надає правову оцінку обставинам відчуження спірного нерухомого майна на користь відповідачів, зокрема відсутності з 2015 року в державних реєстрах відомостей про обтяження майна іпотекою, а також наявності обставин, які б свідчили про усвідомлення відповідачами факту придбання саме іпотечного майна, дійшов загалом висновку про недоведеність позивачем факту недобросовісності дій відповідачів при набутті права власності на спірну квартиру та наявності підстав для втручання в їх право власності у спосіб, заявлений позивачем.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі №201/87/22.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги як доказ повідомлення АТ «Укрсоцбанк» №10 1-186/37 10237 від 28.07.2015 (а.с. 43-44, т. 1), яке додане до позовної заяви, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частинах другій, четвертій статті 83 ЦПК України зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, додане до позовної заяви повідомлення АТ «Укрсоцбанк» №10 1-186/37 10237 віл 28.07.2015 (а.с. 43-44, т. 1) є фотографію з екрану монітора комп`ютера.

Колегія суддів зауважує, що ні оригіналу цього документа, ні належним чином засвідченої копії позивачем, на якого покладено обов`язок щодо доведення позовних вимог у даній категорії справ, не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, водночас помилився з мотивами такої відмови.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. з 20 березня по 11 квітня 2025 року перебував у відпустці, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 17 квітня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк