ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11191/22

Провадження № 22-ц/820/744/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянтки, третьої особи, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлевої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», третя особа ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 16 січня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, вказувала, що в 2008 році між нею та АКБ «Укрсиббанк» укладено договір іпотеки, що виступив забезпеченням кредитного договору, укладеного між вказаним банком та ОСОБА_2 , об`єктом за яким була квартира АДРЕСА_1 .

Як їй стало відомо 03.06.2022 року, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28074135 від 04.02.2016 року приватного нотаріуса Кобєлевої А.М. право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект».

Вважає, що вказане рішення про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на вказану квартиру є незаконним та порушує її право.

Вказаним рішенням фактично здійснено примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, всупереч забороні, встановленій Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ця квартира є місцем її постійного проживання, іншого житла у неї немає.

Також відбулося порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» - їй як іпотекодавцю не надсилалася письмова вимога про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Крім того, мала проводитися оцінка предмета іпотеки згідно ч.6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Іпотечна квартира як об`єкт оцінки не досліджувалася, не проводився її огляд, що могло вплинути на неправильне визначення ринкової вартості та може бути підставою для визнання дій суб`єкта оціночної діяльності протиправними.

З врахуванням наведеного, позивачка просила суд скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28074135 від 04.02.2016 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.01.2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої А.М., ТОВ «Кей-Колект», третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28074135 від 04.02.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити її позов. На думку апелянтки, суд першої інстанції помилково не застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та безпідставно зазначив, що позивачка не надала доказів того, що спірна квартира є її єдиним житлом. Вона надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2022 року, в якій наявна інформація лише про її право власності на частину вказаної квартири, також зазначено, що відомості про інші речові права відсутні.

Порушено ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушення зобов`язань, вимога про виконання у 3-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Окрім цього, згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» мала проводитися оцінка предмета іпотеки (спірної квартири). Проте суду першої інстанції не звернув уваги на те, що об`єкт оцінки не досліджувався, огляд не проводився, що також вплинуло на неправильне визначення ринкової вартості та є, на думку апелянтки підставою для визнання дій суб`єкта оціночної діяльності протиправними.

В судовому засіданні апелянтка, її представниця та третя особа ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, а також невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду слід змінити.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2008 року між АКБ «Укрсиббанк» та позивачкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки в забезпечення належного виконання кредитного договору, укладеного між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 .

Предметом цього договору іпотеки була квартира АДРЕСА_1 , що належала на праві власності в рівних частках ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_2

03.06.2022 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28074135 від 04.02.2016 року приватного нотаріуса Кобєлевої А.М. право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела достатніми та допустимими доказами існування обставин, що передбачали застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - що іпотечна квартира використовується позивачкою як місце постійного проживання і у позивачки у власності не знаходиться інше житло.

Проте з цими мотивами відмови у позові не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

За статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (що був чинним на час реєстрації права власності на іпотечну квартиру за відповідачем) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2022 року предмет іпотеки, квартира АДРЕСА_1 , має площу 47 кв.м, і нею забезпечується виконання основного зобов`язання за кредитним договором в сумі 35000 доларів США, тобто, в іноземній валюті.

Вказана іпотечна квартира дійсно використовується як місце постійного проживання позивачки, водночас суд першої інстанції правильно вказав, що позивачка не довела відсутність у неї на праві власності іншого нерухомого житлового майна - подана нею інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2022 року сформована за параметрами щодо іпотечної квартири, але не за фізичною особою, тому не є достатнім доказом на підтвердження відсутності іншого житла.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності/спеціальне майнове право на предмет іпотеки;

прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з пунктами 4.1. та 4.2. договору іпотеки №82764 від 11.04.2008 року іпотекодавець має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України підстав.

Відповідно до пункту 4.5 вказаного договору звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеки».

Згідно з п. 5.2. договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленого законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановлено законом України «Про іпотеку».

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання могла бути здійснена лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, пунктом 6.5 іпотечного договору сторони визначили, що всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі. Листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи сторін» цього договору або за іншою адресою, про яку сторона письмово повідомила іншій стороні при зміні адреси. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення. Сторони погодили, що адреса Іпотекодержателя для листування, зазначена в цьому договорі, вважається місцем виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Позивачка стверджувала, що окремий договір ТОВ «Кей-Колект» з нею і сином про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки не укладався, жодних повідомлень (рекомендованих листів) щодо усунення порушення та звернення стягнення на предмет іпотеки вона не отримувала.

У справі відсутні документи на підтвердження виконання відповідачем цих умов договору (п.5.2) та вимог ст.ст. 36, 37 Закону «Про іпотеку», а також немає жодних доказів на підтвердження направлення товариством «Кей-Колект» іпотекодавцям у встановленому договором порядку вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та звернення стягнення на іпотечну квартиру.

Як встановлено судом першої інстанції, реєстраційна справа (індексний номер 28074135 від 04.02.2016 року) про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 , знищена за терміном зберігання.

Представник ТОВ «Кей-Колект» в суді апеляційної інстанції вказав, що у нього відсутні відомості щодо укладення згідно пункту 5.2. договору іпотеки №82764 від 11.04.2008 року окремого договору між ТОВ «Кей-Колект» та іпотекодавцями про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Також ствердив, що йому не відомо, які саме документи направлялися нотаріусу, а також, чи направлялася у встановленому порядку вимога іпотекодавцям про усунення порушень основного зобов`язання.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17, умови договору іпотеки та вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Отже, недотримання вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд й на цей час, що, зокрема, відображено в постановах від 26.03.2025 року (справа №756/14848/19), від 19.03.2025 року (справа №502/258/22).

Суд першої інстанції не проаналізував наведені підстави позову та не врахував, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання відповідачем процедури переходу права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, іпотекодержатель не довів, що діяв правомірно, в межах процедури, визначеної статтями 35, 36, 37 Закону «Про іпотеку».

Відтак помилковим є висновок суду першої інстанції, що внаслідок порушення позичальником умов кредитного договору новий кредитор ТОВ «Кей-Колект» правомірно задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та набув у власність спірну квартиру.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 07.06.2022 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення цього позову фактично не була своєчасно звернута до виконання.

26.09.2022 року ДП «Сетам» проведено електронні торги (протокол № 576873), на яких відбувся добровільний продаж (редукціон) квартири АДРЕСА_1 , переможцем стала ОСОБА_3 .

Згідно інформації з державного реєстру речових прав №351792798 від 25.10.2023 року, приватним нотаріусом Легедою М.М. Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2022 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення вказана квартира не перебувала у власності відповідача ТОВ «Кей-Колект», про що було відомо суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Так, згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18 ефективний спосіб захисту прав має забезпечити поновлення порушеного права, в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, такий захист повинен бути повним (не частковим), забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес.

З врахуванням встановлених обставин, за перебування квартири АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_3 задоволення заявлених вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідача ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру не забезпечить реального відновлення порушеного права позивачки, а отже, не є належним та ефективним способом захисту.

Відтак наявні підстави для відмови у позові саме з цих мотивів, тому рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції вказаної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 квітня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк