Справа № 369/8398/24
Провадження № 2-о/369/109/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченко А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу № 369/8398/24 за заявою ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки.

17.05.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі в порядку окремого провадження за заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки.

17.07.2024 року постановою Київського апеляційного суду постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2024 року - скасувати.

21.10.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити окреме провадження та призначено судове засідання.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що є батьком малолітньої ОСОБА_3 , яку він виховує самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 , після зміни прізвища після розлучення). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.03.2023 року у справі № 369/2364/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Надалі, вже 08.12.2023 року іншим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/2518/23 визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з її батьком ОСОБА_1 . Як було встановлено в межах наведеної справи № 369/2518/23, малолітня ОСОБА_3 постійно проживає разом з батьком з 31.12.2022 року і по теперішній час, спілкування з матір`ю не підтримує, остання вже давно не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, фактично відсутня у її житті.

Заявник зазначає, що статус «одинокого батька» не врегульований чинним законодавством України, і містить лише згадку про «одиноку матір». Разом з тим, встановлення факту того, що заявник є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину дозволить йому скористатися встановленими трудовим законодавством України соціальними гарантіями та пільгами, зокрема, але не виключно, правом додаткової щорічної відпустки, гарантією на заборону звільнення одинокого батька за наявності дитини віком до 14 років та ін.

З метою поширення на заявника гарантій та пільг, встановленими трудовим законодавством України (правом додаткової щорічної відпустки, гарантією на заборону звільнення одинокого батька за наявності дитини віком до 14 років та ін.). Разом з цим, для забезпечення нормального рівня безпеки, розвитку та навчання дитини батько розглядає можливість тимчасового вивезення своєї доньки за кордон. Без підтвердження факту того, що заявник самостійно виховує та утримує неповнолітньою дочкою без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері заявник не матиме права перетину державного кордону України у період дії військового стану.

В обґрунтування причин неможливості одержати документи на посвідчення факту самостійного виховання дитини одним із батьків, Заявник зазначає, що в чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт самостійного виховання та утримання своєї дитини. Відповідно даний факт, може бути встановлений виключно рішенням суду, прийнятим в порядку непозовного цивільного судочинства, що підтверджується численною судовою практикою в таких справах (рішення від 01.11.2022 року у справі №369/8892/22, рішення від 12.09.2023 у справі №374/310/23, рішення від 01.09.2022 року у справі № 757/20657/22-ц, рішення від 11.09.2023 року у справі № 369/7741/23, рішення від 05.10.2022 року у справі № 331/3030/22, рішення від 13.11.2023 року у справі № 757/49102/23-ц, рішення від 31.03.2023 року у справі № 752/4748/23 та ін.)

Отже, метою встановлення такого юридичного факту в даному випадку є реалізація заявником отримання правового статусу «одинокого батька», поширення на заявника гарантій та пільг, встановленими трудовим законодавством України (правом додаткової щорічної відпустки, гарантією на заборону звільнення одинокого батька за наявності дитини віком до 14 років та ін.), отримання можливості, в інтересах та для захисту дитини, перетину кордону України у період дії військового стану.

У зв`язку із викладеним, заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , е одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.10.2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

У судове засіданні заявник не з`явився, надав 24.01.2025 року заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши подану заяву, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 28.11.2023 року цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області складено відповідний актовий запис № 247. Батьком особи зазначено - ОСОБА_5 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 369/2518/23 від 08.12.2023 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

Згідно із ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18) звернула увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Згідно із ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У цій справі заявник просив встановити факт перебування на його утриманні дитини з метою оформлення документів, необхідних для реалізація заявником отримання правового статусу «одинокого батька», поширення на заявника гарантій та пільг, встановленими трудовим законодавством України (правом додаткової щорічної відпустки, гарантією на заборону звільнення одинокого батька за наявності дитини віком до 14 років та ін.), отримання можливості, в інтересах та для захисту дитини, перетину кордону України у період дії військового стану.

Законодавство передбачає позасудовий порядок підтвердження факту перебування дитини на утриманні одного з батьків або опікуна.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. До наведених повноважень віднесено, в тому числі, видачу довідок про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна. Наведена послуга надається на підставі індивідуального рішення кожного органу місцевого самоврядування в межах території. Довідка видається у місячний строк безкоштовно. Її видача здійснюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а також центром надання адміністративних послуг. Подати заяву на її отримання заявник може особисто або через законного представника. Підставою для відмови у видачі довідки про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, являється невідповідність документів. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства

Заявник не надав доказів на підтвердження звернення до уповноважених органів з метою отримання документа, який би посвідчував такий факт, але йому в цьому було відмовлено.

Відтак, на час вирішення заяви ОСОБА_1 існує визначений позасудовий порядок встановлення факту перебування на утриманні дитини.

Таким чином, факт утримання дитини до вирішення цього питання уповноваженим органом не може встановлюватися в судовому порядку, ні в порядку окремого провадження, ні в порядку позовного провадження.

Позивач вправі звернутись до органу місцевого самоврядування за місцем проживання із заявою про видачу довідки про наявність на його утриманні неповнолітньої дитини.

У разі відмови органом місцевого самоврядування у видачі такої довідки чи відмови уповноважених органів про надання позивачу соціальних пільг як одинокому батьку він не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

У разі порушення свого права відповідними органами, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.

Отже, подана заява не містить обґрунтування того, що встановлення факту самостійного виховання дитини батьком породжує юридичні наслідки для заявника, а також неможливості встановлення цього факту у позасудовому порядку, у тому числі через органи опіки та піклування, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, центру надання адміністративних послуг.

Так, чинним законодавством передбачена можливість звернення до державних органів та інших закладів чи установ від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким вона проживає, при цьому додатково рішення суду про встановлення факту утримання та/або самостійного виховання дитини не вимагається.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт участі одного з батьків в утриманні дитини наявністю рішення суду про встановлення факту, який просить заявник.

Крім цього, слід зазначити, що норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду. А суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Тобто, вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями тощо, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таке рішення узгоджується з правовою позицією, висловленою в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 201/5972/22.

Таким чином, з огляду на те, що чинним законодавством визначений позасудовий порядок встановлення заявленого факту, провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 200, 255, 260, 261, 293, 315, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 369/8398/24 за заявою ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що закриття провадження у справі з цієї підстави перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Роз`яснити позивачу право звернутись до уповноважених органів із заявою про видачу відповідних документів на підтвердження самостійного утримання дитини та надання соціальних пільг, у разі відмови у цьому - із позовом про оскарження рішення, дії чи бездіяльності уповноважених органів до суду в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити заявнику право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченого судового збору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу складено та підписано: 16.04.2025 року.

Суддя А.В. Янченко