Справа № 138/2713/24
Провадження №:2-др/138/8/25
16 квітня 2025 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Холодової Т.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву представника відповідача адвоката Заболотної Ганни Валеріївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
На розгляді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебувала вказана вище цивільна справа. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 04.04.2025 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
08.04.2025 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Заболотної Г.В про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат понесених відповідачем на правничу допомогу. Заява мотивована тим, що у зв`язку із розглядом даної справи відповідач поніс витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 9891 грн. До вказаної заяви адвокатом подані докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
15.04.2025 до суду від представника позивача надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат. Заперечення мотивовано тим, що сума витрат, заявлена представником відповідача значно перевищує, встановлений діючим законодавством та нормативно правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, а тому в разі наявності підстав для компенсації цих витрат, їх сума підлягає зменшенню. Зокрема, представник позивача зазначив, що підготовка до цієї судової справи не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, таким чином такий пункт витрат як підбір нормативно-правових актів та аналіз судової практики викликає сумнів, адже судова практика розгляду справ щодо стягнення кредитної заборгованості стала і визначена ще у 2015 році. Крім того, розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета судової справи, з урахуванням ціни позову, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного провадження. При цьому, тариф на послугу «написання відзиву на позовну заяву» не є пропорційним до складності справи враховуючи те, що фактично відзив по суті зводиться лише до повторювання тез щодо тотожності умов та правил надання банківських послуг. Щодо «формування пакетів документів», то такі витрати, на думку представника позивача, взагалі не повинні бути задоволені судом, адже вони не передбачені договором та викликають сумнів реальності та достовірності таких витрат, крім того їх суть не розкрито, не зазначено що саме входить до них, та взагалі яка саме послуга була надана клієнту. Також, на думку представника позивача, заявлені витрати на участь в судових засіданнях не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, оскільки на сьогоднішній день є механізм участі у судовому засіданні через відеоконференцію, а підстав для очної участі у простій судовій справі адвокатом не наведено. Крім того, представник позивача зазначив, що у доданому представником відповідача договорі про надання правової допомоги не прописано механізму розрахунку гонорару відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
16.04.2025 у судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились.
Вказане згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.
Ознайомившись з матеріалами справи, змістом заяви та доданими до неї документами, а також дослідивши зміст заперечення та додані до нього документи, суд приходить до такого висновку.
Суд встановив, що 04.04.2025 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області ухвалене рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
При цьому судом в рішенні від 04.04.2025 не було вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу.
Частина 1 ст. 246 ЦПК України визначає, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 270 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи долучено документи, що підтверджують витрати відповідача на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, а також документи, що підтверджують представництво інтересів відповідача адвокатом, а саме: ордер серії АВ № 1161886 від 12.11.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 780, копію Договору про надання правової допомоги адвокатом від 12.11.2024; Акт № 1 прийму-передачі наданих послуг від 04.04.2025; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг); копію квитанції до прибуткового касового ордера № 04/04 від 04.04.2025 на суму 9891 грн.
Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч. 8 сказаної вище статті розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі № 372/1010/16-ц).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд встановив, що відповідно до ордеру серії АВ № 1161886 від 12.11.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 780, Договору про надання правової допомоги адвокатом від 12.11.2024 Каспрук М.С. та адвокат Заболотна Г.В. домовились, що адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта без будь-яких обмежень у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях, а також вести від імені клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами наданими законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі та особі, щодо якої суд вирішив її права під час розгляду цивільної справи № 138/2713/24.
Згідно п. 4.1 Договору клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
Згідно з Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 04.04.2025 сторони погодили, що клієнт ( ОСОБА_1 ) визнає, що договір про надання правової допомоги, укладений між сторонами 12.11.2024, належним чином виконано адвокатом Заболотною Г.В. та клієнт не має до адвоката жодних претензій. Також, за надання правової допомоги при розгляді справи за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 9891 грн.
Відповідно до розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт, наданих послуг) адвокатом Заболотною Г.В. відповідно до укладеного з ОСОБА_1 договору від 12.11.2024 були надані наступні послуги: первинна консультація клієнта 30 хв.; вивчення законодавства та судової практики 2 год.; узгодження правової позиції з клієнтом 1 год.; відзив на позовну заяву, формування пакету документів та виготовлення копій для відзиву (вартість виготовлення документів: папір офісний, копіювання (друк), канцтовари , пересилання документів (конверти), послуги поштового зв`язку) включаються в загальну вартість надання професійної правничої допомоги 2 год.; участь у судовому засіданні 40 хв.; написання заяви про додаткове рішення 2 год. Всього 8 год. 10 хв. При цьому, за Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня встановлено в розмірі 3028 грн. в місяць, тому на підставі п. 4.1 договору гонорар за надання правової допомоги у справі № 138/2713/24 складає 9891 грн. і обраховується таким чином 8 год. 10 хв.* (3028*40%).
Отже, наданими представником відповідача доказами на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу та матеріалами цивільної справи (зокрема відзивом на позовну заяву з доданими документами, протоколом судового засідання від 27.03.2025, заявою про стягнення судових витрат) підтверджується як розмір винагороди адвоката у сумі 9891 грн., так і факт отримання відповідачем послуг адвоката на виконання укладеного між ними Договору про надання правової допомоги в межах розгляду даної цивільної справи.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Зокрема, представник відповідача не надала обґрунтованих доказів того, що підготовка відзиву на позовну заяву у даній справі вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесена до обсягу складних справ.
Також слід вказати, що справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на сталу судову практику та на наявність великої кількості висновків Верховного Суду є справами незначної складності.
Суд також зважує на те, що позивач заперечує розмір правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню відповідачу, посилаючись на її неспівмірність зі складністю даної справи.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Так, суд вважає, що виокремлення адвокатом таких послуг як «вивчення законодавства та судової практики» та «узгодження правової позиції з клієнтом», як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки відзиву на позовні заяву, формування пакету документів та виготовлення копій», а тому визначення оплати за вказані послуги є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги.
Суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Відтак, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог у даній справі, оцінюючи витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів складності справи, беручи до уваги, зокрема, викладені представником позивача заперечення, зважаючи на заявлення відповідачем суми вартості послуг професійної правничої допомоги у розмірі 9891 грн., приймаючи до уваги, зокрема, неспівмірність заявленої суми із значенням справи для відповідної сторони, а також керуючись принципом розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним буде зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 7000 грн.
Керуючись ст. 2 ч. 3 п. 12, 133, 134, 137, 138, 141 ч. 1, 2, 246 ч. 1, 259 ч. 1, 2, 270, 269-272 ЦПК України суд, -
Заяву представника відповідача адвоката Заболотної Ганни Валеріївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Суддя Т.Ю. Холодова