Справа № 645/1640/25
Провадження № 2/645/1429/25

Р І Ш Е Н Н Я
16 квітня 2025 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого -судді: Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Бугай К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 105388945 від 03.04.2013р. в розмірі 47 284,51 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Представником відповідача адвокатом Бірючинським Е.О. 08.04.2025р., через підсистему «Електронний суд» направлено відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому останній позовні вимоги вважає не обгрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову. Окрім того, просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 9600 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача вказує, що твердження позивача про те, що АТ «БАНК ФОРВАРД» є правонаступником ПАТ «БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ» не підтверджується належними та допустими доказами, оскільки зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, та не є наслідком появу нового учасника цивільних відносин. Це означає, що позивачем не надано у повному обсязі достатні та допустимі докази на підтвердження факту наявності підстав вважати правомірним стягнення на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за договором №105388945, який був укладений 03.04.2013 року. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що кредитний договір з номером № 116179675 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору № 105388945 від 03.04.2013 року, як і копії самого кредитного договору з номером № 116179675 від 31.05.2015 р. В пункті 6.2. Заяви від 03.04.2013 року встановлено, що строком на відповідь на оферту ОСОБА_1 про укладання Договору про картку 18 місяців з дати цієї заяви. На думку представника відповідача, це означає, що відновлювальну кредитну лінію та картковий рахунок на ім`я позивача Банк мав право випустити у термін до 03.10.2014 року, що спростовує твердження позивача про якесь підвязання кредитного договору з номером № 116179675 від 31.05.2015 р. до договору № 105388945 від 03.04.2013 року. Предметом договору № 105388945 від 03.04.2013 року було надання коштів у розмірі 3018,00 грн. на придбання пральної машини на строк до 04.10.2014 року. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання виконала у повному обсязі та вчасно, що не заперечується позивачем. Ніяких інших заяв на отримання кредиту та випуск кредитної карти зі встановленим лімітом коштів ОСОБА_1 в банк не подавала. Кредитний договір № 105388945 від 03.04.2013 р. відповідачка цілком правомірно вважала закінченим з моменту повної сплати заборгованості, а саме з 04.10.2014 року. Крім того, не підтверджено жодними доказами факт наявності права вимоги у позивача ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" з ОСОБА_1 за кредитним договором № 105388945 від 03.04.2013 р., так як в додатках до позову міститься лише виписка з Додатку № 1 до Договору № GL1N426202/1, в якому зазначені реквізити кредитного договору з номером № 116179675 від 31.05.2015 р., який ОСОБА_1 ніколи не укладала та не підписувала, у тому числі і за допомогою електронного підпису та копія якого позивачем не надана суду. Обґрунтовуючи розмір заборгованості за тілом кредиту, позивач посилається на банківську виписку, як на доказ отримання коштів за кредитним договором № 116179675, який був нібито укладений між позивачем та відповідачем 31.05.2015 року. Однак, зазначена банківська виписка, як вбачається з її змісту, складена 21.11.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД». Враховуючи, що Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги укладено між АТ «БАНК ФОРВАРД» та позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 25.07.2024 р. з передачею позивачу від первісного кредитора усіх оригіналів документів, у тому числі реєстру прав вимог в електронному вигляді не пізніше 10 днів з моменту укладання договору №GL1N426202/1, тобто включно до 04.08.2024 року, слід вважати, що банківська виписка, на яку посилається позивач є недопустимим та неналежним доказом, так як ця виписка сформована особою, яка не мала відповідних повноважень на такі дії. АТ «БАНК ФОРВАРД» станом на 21.11.2024 року не був та не міг бути розпорядником та зберігачем інформації про стан рахунку відповідача ОСОБА_1 . Банківська виписка (ф. 43) з інформацією про нібито наявну заборгованість відповідачки, яка сформована 21.11.2024 року пронумерована за порядковим номером 43. Усього пронумеровано, прошито та скріплено печаткою АТ «БАНК ФОРВАРД» та підписано відповідальною особою банку, які містять інформацію про стан рахунків відповідача. Це означає, що усі первинні банківські документи, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог сформовані та актуалізовані не раніше 21.11.2024 року не позивачем, а представником банку, який не мав будь-яких повноважень та навіть технічної можливості на здійснення подібних операцій. Окрім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 комісію у сумі 5590,41 гривень, але позивачем не надано до суду відповідний розрахунок заборгованості зі сплати комісії. Згідно до довідки про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, за користування наданими в кредит коштами дійсно встановлена щомісячна комісія у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 1.4 % від загальної вартості кредиту на день його видачі. Проте, як вважає відповідач ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, вважає позовну заяву ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" повністю не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню.
11.04.2025 р. через підсистему «Електронний суд» до Фрунзенського районного суду м.Харкова від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було надано належні докази, які б підтверджували факт правонаступництва ПАТ «Банк Русский Стандарт» до АТ «БАНК ФОРВАРД», а саме надано копію статуту АТ «БАНК ФОРВАРД» у новій редакції від 18.09.2018 року. Щодо підтвердження факту, що кредитний договір №116179675 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №105388945 від 03.04.2013 року позивач зазначає, що було здійснено автоматичну зміну номера кредитного договору з №105388945 на №116179675. Представником ТОВ «Фінансова Компанія «КредитКапітал» було надано копію витягу з Реєстру договорів, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами до Договору №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25.07.2024 року, зі змісту якого вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було відступлено кредитний договір №116179675. Окрім того, представником ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надано копію розрахунку заборгованості за договором кредиту №116179675, копію виписки по особовим рахункам угоди №116179675 (а саме: виписка по особовим рахункам угоди №116179675 від 31.05.2015 року за період з 15.05.2012 року по 10.06.2023 року та виписка по особовим рахункам від 21.11.2024 року з 11.06.2023 по 24.07.2024 року. Крім того, вважає, що понесені Відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
В судове засідання представник позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не зявився, надав письмову заяву згідно якій просив справу розглянути у відсутності представника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».
Представник відповідача адвокат Бірючинський Е.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необгрунтованим та недоведеними, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 03.04.2013 між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 105388945, відповідно до якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 3 018,00 грн. на строк 549 днів (04.04.2013р. по 04.10.2014р.).
Відповідно до умов такого Договору ПАТ «Банк Русский Стандарт» відкрив поточний рахунок та надав кредит ОСОБА_1 у сумі 3018,00 грн. у формі безготівкового кредиту на строк 549 днів на у мовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі процентної ставки за кредитом 0,01 % (річних) та комісію за розрахункове обслуговування 1,4 %; дата надання кредиту 03.04.2013; дата погашення кредиту 04.10.2014; кредит надається шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок Клієнта № НОМЕР_1 .
В матеріалах справи міститься графік платежів до договору № 105388945 від 03.04.2013р. щодо погашення отриманного кредиту починаючи з 04.05.2013р. до 04.10.202014, згідно якого погашення здійснюється рівними платежами у розмірі 208,00 грн. щомісячно, та за останній місяць погашення кредиту 205,44 грн., з урахуванням процентної ставки за кредитом і комісії.
Представник позивача вказує, що згідно статуту АТ «БАНК ФОРВАРД», останній є правонаступником (зміна найменування) ПАТ «Банк Русский Стандарт» у новій редакції від 18.09.2018 року. Інших доказів того, що АТ «БАНК ФОРВАРД» є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт» суду не надано.
Як зазначає представник позивача у позовній заяві, у рамках проведення крос-кампаній для клієнтів АТ «БАНК ФОРВАРД» шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, програмний комплекс здійснив автоматичну зміну номера кредитного договору, у звязку з чим кредитний договір номер №116179675 підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору №105388945 від 03.04.2013 року.
Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № 116179675, виконаний АТ «БАНК ФОРВАРД» станом на 24.07.2024р., за період з 31.05.2015 по 30.06.2024 на суму 47 284,52 грн.
Також, матеріали справи містять виписку з договору по особовому рахунку угоди № 116179675 виконану АТ «БАНК ФОРВАРД» де зазначено що виписка надається за період 15.05.2012р. до 10.06.2023 р., але фактично у виписці містяться нарахуванння за період 26.06.2015р. до 27.02.2023р.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Встановлено, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору про споживчий кредит та з порядком його укладання, а також з його формою .
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до п. 5 ч. 3 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частин першої - третьої статті 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішуючи даний спір судом встановлено, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів на підтвердження того факту, що кредитний договір з номером № 116179675 був підв`язаний під кредитну заборгованість породжуючого договору № 105388945 від 03.04.2013 року, як і не містять копії самого кредитного договору з номером № 116179675 від 31.05.2015 р.
Окрім того, не підтверджено доказами наявність права вимоги у ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" з ОСОБА_1 за кредитним договором № 105388945 від 03.04.2013 р., оскільки в додатках до позову міститься лише витяг з реєстру договорів та боржників, за такими договорами Додаток № 1 до Договору № GL1N426202/1, в якому зазначені реквізити кредитного договору з номером № 116179675 від 31.05.2015 р., який ОСОБА_1 не укладала та не підписувала.
Також, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 за вказаним у позові кредитним договором № 116179675 від 31.05.2015 р. кредитних коштів.
Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контроля та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку про зарахування коштів.
Разом з тим у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримала грошові кошти, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.
Суд зауважує на тому, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Відповідно до змісту ч. 1ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст.526,527,530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором.
З розрахунку заборгованості за договором № 116179675 за період з 31.05.2015 по 30.06.2024, не вбачається з якого моменту, після укладення кредитного договору 03.04.2013р., виникла заборгованість у відповідача за кредитом, з чого вона складається, факт несплати чи часткової сплати кредитних коштів відповідачем. Представником позивача не долучені до позову розрахунки за період починаючи з 04.05.2013 р. (згідно графіку погашення кредитного зобовязання).
Відсутність таких доказів суперечить принципу повноти дослідження обставин справи та реалізації стандарту більшої переконливості.
За таких обставин, представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача ТОВ «ФК«КРЕДИТ КАПІТАЛ». У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 витрачені грошові кошти в розмірі 15 600 гривень на оплату професійної правничої допомоги. Ця обставина підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 20 березня 2025 року, укладеного з адвокатом Бірючинським Е.О., акту наданих послуг від 08.04.2025 р. та довідки про отримання згідно рахунку- фактури № 23 від 03.04.2025 року адвокатом Бірючинським Е.О. гонорару у розмірі 9 600 грн. та також відповідно до акту наданих послуг від 13.04.2025 та довідки № 9 про отримання згідно рахунку- фактури № 34 від 13.04.2025 року 6 000 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 4, 10, 13, 49, 76, 77, 81, 89, 141, 177, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 600 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Найменування сторін :
відповідач ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ).
Дата складення повного судового рішення 16.04.2025.
Суддя І.Г. Костіна