ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до кредитного договору № КІВ3АК02520039 від 29 травня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 15 307,70 дол. США., зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 травня 2012 року.

Банк виконав свої зобов`язання, однак в порушення умов відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала.

Позивач вказує вимоги до ОСОБА_1 , що випливають за даним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з ПАТ А-Банк, договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № КІВ3АК02520039 від 29 травня 2007 року у розмірі 226525,74 грн.; та з АТ «Акцент - банк», ОСОБА_1 солідарно заборгованість у розмірі 10 000,00 грн..

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачкою не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов кредитного договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство «Акцент-Банк» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, а також доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір № КІВ3АК02520039 від 29 травня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 15 307,70 дол. США, зі сплатою за користування ним 12,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 травня 2012 року.

Згідно з п.7.1 договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 29 травня 2007 року по 29 травня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 15307,70 дол. США на наступні цілі:

Купівлі автомобіля у розмірі 11 306,10 дол. США, на сплату страхових платежів за договором страхування транспорту за перший рік користування кредитом в сумі 590,43 дол. США, на сплату страхових платежів за договором особистого страхування за перший рік користування кредитом в сумі 56,53 дол. США на строк по 28 травня 2008 року, винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту у сумі 223,06 дол. США, а також у розмірі 6,78 дол. США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 3234,80 дол. США за сплату чергових страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон/ виданих готівкою. Період сплати вважати з 25 по 29 число кожного місяця.

Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти щомісячний платіж у сумі 286,47 дол. США.

Відповідно до п.7.3 забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає застава автомобіля MUDAN MD 1043, № LZACERS026B006513, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з Договором застави рухомого майна від 29 травня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2116, ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань заставодавця за кредитним договором від 29 травня 2007 року № КІВ3АК02520039 по поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, в сумі 15 307,70 дол. США надала в заставу автомобіль MUDAN MD 1043, № LZACERS026B006513, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно договору страхування наземного транспорту № КІВ3АК00041390 від 29 травня 2007 року, укладений між Страховиком - Закрите акціонерне Товариство «Страхова компанія» «ІНГОСТРАХ» та Страхувальником - ОСОБА_1 застрахувала автомобіль MUDAN MD 1043, № LZACERS026B006513, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вигодонабувачем за договором страхування в межах заборгованості боржника за кредитним договором від 29 травня 2007 року № КІВ3АК02520039 призначено Приватбанк.

Вимоги до ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, за умовами якого банк зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір відповідальності 10 000,00 грн..

Згідно розрахунку, наданого Банком, заборгованість ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням нею умов кредитного договору № КІВ3АК02520039 від 29 травня 2007 року станом на 07 вересня 2012 року складає 29 591,61 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 07 вересня 2012 року складає 236 525,74 грн.,з яких: 11 019,02 дол. США заборгованість за кредитом; 8 848,87 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 828,10 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 8 895,62 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що 08 квітня 2008 року із застрахованим автомобілем стався страховий випадок, тоді як позивачем не надано належних доказів щодо виплати чи не виплати страхового відшкодування у зв`язку зі страховим випадком. Крім того суд вказав, що позивачем не надано доказів щодо перерахування Страховику Закритому акціонерному Товариству «Страхова компанія» «ІНГОСТРАХ» за Страхувальника ОСОБА_1 сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору у розмірі 3234,80 дол. США.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).

Встановлено, що 08 квітня 2008 року із застрахованим автомобілем стався страховий випадок.

Автомобіль MUDAN MD 1043, № LZACERS026B006513, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_2 , який мав право керування застрахованим автомобілем, потрапив у ДТП в м. Києві, внаслідок якої зазнав суттєвих пошкоджень, що підтверджується Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2008 року справа №3-15489-2008р.

Керуючись вказаними нормами закону, а також взявши до уваги, що Вигодонабувачем за договором страхування в межах заборгованості боржника за кредитним договором від 29 травня 2007 року № КІВ3АК02520039 призначено Приватбанк, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки кредитної заборгованості, так як позивачем не були надані докази щодо виплати чи не виплати страхового відшкодування у зв`язку зі страховим випадком.

Крім того, суд вірно вказав на відсутність доказів щодо перерахування Страховику Закритому акціонерному Товариству «Страхова компанія» «ІНГОСТРАХ» за Страхувальника ОСОБА_1 сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору у розмірі 3 234,80 дол. США.

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідачкою не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов кредитного договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних доказів щодо виплати чи не виплати страхового відшкодування у зв`язку зі страховим випадком.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 15 квітня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова