Справа № 464/154/25
пр.№ 2/464/711/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі секретаря судового засідання Харук У.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 123585 в розмірі 10 391,78 грн., за договором позики № 76696688 в розмірі 7 134,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на наступні обставини:

1. 10.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладено договір позики №76696688, за умовами якого позичальник отримала позику в розмірі 2 000 грн. Означений договір позики підписано позичальником електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

У відповідності до договору факторингу від14.06.2021 № 14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», з урахуванням додаткової угоди № 2 до означеного договору від 28.07.2021, додаткової угоди № 22 до договору факторингу від 11.04.2024, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно з реєстром боржників № 22 від 11.04.2024 «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за цим договором позикив сумі 7 134,16 грн., з яких: 2 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 134,16 грн. сума заборгованості за відсотками, яка станом на 30.11.2024 відповідачкою не погашена.

2. 27.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі ТОВ «ФК «Кредіплюс») та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 123585, який підписано нею електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10 589 грн.

14.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14062024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно з реєстром боржників від 14.06.2024 до означеного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за цим кредитним договором в сумі 10 391,78 грн., з яких: 9 989 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1,78 грн. сума заборгованості за відсотками, 401 грн. сума заборгованості за комісією, яка станом на 30.11.2024 відповідачкою не погашена.

Оскільки фактично отримані відповідачкою кошти в добровільному порядку останньою не повернуто, відтак позивач покликався на наявність у нього права вимагати захисту своїх прав та інтересів через суд шляхом зобов`язання ОСОБА_1 виконати обов`язок з повернення заборгованостей за кредитним договором та договором позики на загальну суму 17 525,94 грн.

Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на предмет спору та для з`ясування усіх обставин справи, ухвалою суду від 06.03.2025 явку представника позивача та відповідачки в судове засідання визнано обов`язковою. Обов`язковість явки представника позивача суд мотивував необхідністю надання особистих пояснень по суті спору, зокрема, щодо обставин укладення кредитних договорів та перерахунку відповідачці кредитних коштів, розміру та обґрунтування заявлених позовних вимог, їх детального розрахунку, а обов`язковість явки відповідачки обумовлено наданням особистих пояснень щодо обставин спірних правовідносин.

Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання та не надав письмових пояснень по справі щодо означених обставин. Водночас, у позовній заяві представник позивача Кудіна А.В. просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, та не подала відзив на позовну заяву. З огляду на викладене, враховуючи те, що судом неодноразово відкладалися засідання, однак в судове засідання відповідачка повторно не з`явилася, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 280 283 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини спірних правовідносин.

1. Щодо договору позики № 76696688 від 10.11.2023.

10.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 76696688, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти в розмірі 2 000 грн. строком на 15 днів до 24.11.2023 з базовою процентною ставкою 2,5 % (а.с. 21-23).

Так, означений договір разом з додатком № 1 до договору графіком платежів (а.с. 23) підписано відповідачкою електронним підписом 10.11.2023 одноразовим ідентифікатором TQniDk7zkm.

У відповідності до договору факторингу від14.06.2021 № 14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», з урахуванням додаткової угоди № 2 до означеного договору від 28.07.2021, додаткової угоди № 22 від 11.04.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядженняТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а останнє відступає позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 24-28).

Згідно з витягом з реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, підписаного представником позивача ОСОБА_2 , до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходить право грошової вимоги до відповідачки за договором позики № 76696688 від 10.11.2023 в сумі 7 134,16 грн., з яких: 2 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 134,16 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 29).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.11.2024 заборгованість ОСОБА_1 за означеним договором позики становить 7 134,16 грн. (а.с.30).

2. Щодо договору про споживчий кредит № 123585 від 27.11.2023.

27.11.2023 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 123585, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 10 589 грн. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних, загальний строк кредитування складає 92 дні до 27.02.2024 (а.с. 7-10).

Так, означений договір підписано відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору eа843242, паспорт споживчого кредиту 5c0486ef (а.с. 11-12).

14.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14062024, відповідно до якого позивач зобов`язується передати грошові кошти в розпорядженняТОВ «ФК «Кредіплюс» за плату, а останнє відступає позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 13-16).

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу, підписаного представником позивача ОСОБА_2 , до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходить право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 123585 від 27.11.2023 в сумі 10 391,78 грн., з яких: 9 989 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1,78 грн. сума заборгованості за відсотками, 401 грн. сума заборгованості за комісією (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.11.2024 заборгованість ОСОБА_1 за означеним кредитним договором становить 10 391,78 грн. (а.с. 18).

Надаючи оцінку зазначеним обставинам суд відзначає наступне.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

За умовами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

З досліджених судом договору позикита кредитного договору встановлено, що при їх укладені між відповідачкою та первісними кредиторами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов означених договорів, які оформлені в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Так, згідно з договором позики № 76696688 від 10.11.2023, договором про споживчий кредит № 123585 від 27.11.2023, сторони правочинів дійшли згоди, що кредит (позика) надається ОСОБА_3 виключно в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, № НОМЕР_1 .

Як регламентовано ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

У постановах від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц, від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 Верховний Суд послідовно зазначав, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 цього Закону).

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже доказом, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку, яка в матеріалах справи відсутня.

У постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 372/223/17, від 15.01.2025 №753/16762/15-ц міститься правовий висновок про те, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Договір позики (кредитний договір) та розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за спірними договорами, оскільки будь-яких інших доказів перерахування коштів на картки чи на рахунки відповідачки, підтвердження отримання нею таких коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано.

На переконання суду, надані позивачем розрахунки є виключно внутрішніми документами позивача, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача, не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачки та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум.

При цьому, договори факторингу разом з додатковими угодами до них, актами прийому-передачі реєстрів боржників та з витягами з реєстру боржників, які є похідними від договору позики та кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості за такими договорами.

Суд виходить з того, що на підтвердження позовних вимог щодо наявності у відповідачки заборгованості за кредитом, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, фінансові документи щодо перерахування кредитних коштів, на підставі яких, суд мав б можливість перевірити розмір кредитної заборгованості. Проте, під час розгляду справи у суді позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позові розміру заборгованості.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог не надано, клопотання про витребування доказів не заявлено. При цьому, зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати докази у позивача. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінюючи поведінку та спосіб ведення даної справи позивачем, суд враховує те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є суб`єктом господарювання та професійним учасником ринку фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ суб`єктом господарювання, є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості в розмірі 17 525,94 грн., а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 14.04.2025.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273, 289 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 14.04.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Володимир ЖИЛА