УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/557/25

14 квітня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючої судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

08.04.2024 від позивача повторно поступила заява про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_2 .

Заяву мотивує тим, що вона звернулась до Надвірнянського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 105420,83 грн, що еквівалентно 2547,64 дол. США. Одночасно із поданням позову вона звернулась в суд із заявою про забезпечення позову. Однак у задоволенні її заяви про забезпечення позову, а саме накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , а саме: на кв. АДРЕСА_1 , судом відмовлено.

Суд відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 09.09.2020 у справі № 348/912/17 вже було накладено арешт на вказане майно. Рішенням суду від 30.10.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 20.04.2014 в сумі 8000 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн.) становить 225617,60 грн.

Зі змісту даного рішення вбачається, що на підставі ст. 158 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали від 09.09.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду від 30.10.2024 законної сили або до повного виконання судового рішення. Вказане судове рішення набрало законної сили 11.02.2025. Тому повторне накладення арешту на майно відповідача, на яке уже накладено арешт за судовим рішенням, є безпідставним.

Зазначає, що 01.04.2025 відповідач ОСОБА_2 в примусовому порядку виконав рішення суду від 30.10.2024, погасивши перед нею борг згідно рішення суду, що підтверджується відповідними документами долученими до заяви. Отже за таких обставин ОСОБА_2 має підставу звернутися до суду з заявою про зняття арешту з належної йому нерухомості у вищезазначеній справі у зв`язку з виконанням рішення суду, і в подальшому до винесення рішення по даній справі може відчужити належну йому нерухомість, що зробить не можливим виконання рішення суду у разі задоволення її позовних вимог за новим позовом.

Також зазначає, що підставою для звернення з даним позовом послужили ті обставини, що за рішенням Надвірнянського районного суду від 30.10.2024 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь борг у сумі 225617,60 грн, що еквівалентно 8000 дол. США по курсу НБУ на 22.09.2020. Оскільки стягнута сума боргу 225617,60 грн еквівалентна до долару США на день постановлення рішення становить 5452.36 дол. США, то вказана сума є меншою на 2547,64 дол США, що не відповідає сумі боргу, яку в неї позичив відповідач, а саме 8000 дол. США. За таких обставин вона звернулася до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_2 у сумі 105420,83 грн, що еквівалентно 2547,64 дол. США.

Оскільки відповідач протягом 10-ти років уникає повернення боргу по договору займу від 20.04.2014, у неї є сумніви, що відповідач в подальшому в добровільному порядку виконає свої боргові зобов`язання, тому для примусового виконання рішення суду буде необхідно звертатися до державного виконавця. Тому невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду на випадок відчуження вказаного майна відповідачем.

Просить заяву задоволити та накласти арешт на майно відповідача, а саме: на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборонити будь-яким особам укладати угоди стосовно даного майна, проводити його перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу .

Таким чином, суд вважає за необхідне розглянути заяву про забезпечення позову в строк, передбачений ст. 153 ЦПК України, та без повідомлення учасників справи, оскільки підстав для виклику учасників справи суд не вбачає.

Суд, розглянувши заяву та додатки до неї, дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення, а ухвала суду це процесуальний документ, яким оформлюється та чи інша процесуальна дія.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 4 Постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом, 07.03.2025 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Одночасно із поданням позову ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Також ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.03.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено.

Як вбачається зі змісту ухвали суду, ухвалою Надвірнянського районного суду від 09.09.2020 у справі № 348/912/17 вже було накладено арешт на вказане майно. Рішенням суду від 30.10.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.04.2014 в сумі 8000 дол. США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 22.09.2020 (1 дол. США=28,2022 грн.) становить 225617,60 грн.

Зі змісту даного рішення вбачається, що на підставі ст. 158 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, заходи забезпечення позову, накладені згідно ухвали від 09.09.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду від 30.10.2024 законної сили або до повного виконання судового рішення. Вказане судове рішення набрало законної сили 11.02.2025. Тому повторне накладення арешту на майно відповідача, на яке уже накладено арешт за судовим рішенням, є безпідставним.

08.04.2025 позивач ОСОБА_1 повторно звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 01.04.2025 відповідач ОСОБА_2 в примусовому порядку виконав рішення суду від 30.10.2024, погасивши борг згідно рішення суду перед ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними документами, долученими до заяви.

Отже за таких обставин ОСОБА_2 має підставу звернутися до суду з заявою про зняття арешту з належної йому нерухомості у вищезазначеній справі у зв`язку з виконанням рішення суду, і в подальшому до винесення рішення по даній справі може відчужити належну йому нерухомість, що зробить не можливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Тому існує реальна небезпека при задоволенні позову, що рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову виконане не буде.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Разом з тим у поданій заяві заявником не наведені обґрунтовані підстави, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того заявник просить накласти арешт на майно відповідача, а саме: на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому заявником до заяви не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане нерухоме майно станом на час розгляду заяви належить саме відповідачу ОСОБА_2 , а також доказів щодо вартості даного майна.

Окрім цього суд зазначає, що судом уже вирішувалось питання щодо накладення арешту на вказане нерухоме майно, та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено за безпідставнітю. Нових обставин, які б свідчили про необхідність накладення арешту на вищевказане майно, у поданій заяві не зазначено.

Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на те, що відповідач ОСОБА_2 в примусовому порядку виконав рішення суду від 30.10.2024, погасивши борг згідно рішення суду перед ОСОБА_1 , що дає йому право на звернення до суду з заявою про зняття арешту з належної йому нерухомості у зв`язку з виконанням рішення суду, що на думку заявника є підставою для накладення арешту на майно, оскільки станом на час розгляду заяви відповідач ОСОБА_2 не звертався до суду з відповідним клопотанням про скасування арешту на майно, арешт на вищезазначене майно не скасовувався, та на даний час прожовжує діяти.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 є безпідставною та необґрунтованою, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Міськевич О.Я.