Справа № 202/93/25
Провадження № 2/202/1811/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 16.03.2017 державним реєстратором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності громадянина рф ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0157, площею 0,0458 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 земельної ділянки стала копія державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ № 333688, виданого 03.12.2010 Краснолиманською міською радою та оголошення в газеті «Зоря», серія та номер: 20 (12933) від 15.03.2017. Підставою видачі державного акту на право власності серія та номер: ЯИ № 333688 на земельну ділянку площею 0,0458 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на ОСОБА_1 є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.1997 № 653. За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 , станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку мав громадянство російської федерації, що підтверджується посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 від 15.04.2015. Крім того, належність ОСОБА_1 до громадянства російської федерації підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої 28.07.2009 ОСОБА_1 при реєстрації права власності на будинок на підставі договору купівлі продажу № 652 від 26.03.1997 використовував документ, що замінює паспорт, а саме посвідку на постійне проживання серія та номер: НОМЕР_2 виданий 11.10.2004 (країна громадянства російська федерація).

Відповідно до листа ГУ ДМС у Донецькій області №1401.3.2-3062/14.3-24 від 26.07.2024 встановлено, що за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 15.04.2015. Згідно РТГ ІІ «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України ОСОБА_1 значиться зареєстрованим на території Лиманської територіальної громади. З питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України ОСОБА_2 не звертався. Таким чином, достовірно встановлено, що ОСОБА_2 станом на дату отримання державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯИ № 333688, та на момент реєстрації права власності на спірну земельну ділянку був громадянином російської федерації і до теперішнього часу громадянства України не отримував. Відповідно, ОСОБА_2 будучи іноземним громадянином, у березні 2017 року зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 16.03.2018), у зв`язку з чим право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації.

Керуючись ч. 4 ст. 81, ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України просили суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , (номер об`єкта нерухомого майна 133), шляхом припинення права власності, відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 16.03.2017 за № 19545030, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Прокурор надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надав заяву про розгляд справи без його участі. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області вбачає порушення земельного законодавства, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_1 , 1969 року народження є громадянином російської федерації. Зазначав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2025 заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомості: земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 133), власником якої є громадянин російської федерації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). У іншій частині заяви відмовлено.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16.03.2017 державним реєстратором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності громадянина рф ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0157, площею 0,0458 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 земельної ділянки стала копія державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ № 333688, виданого 03.12.2010 Краснолиманською міською радою та оголошення в газеті «Зоря», серія та номер: 20 (12933) від 15.03.2017.

Підставою видачі державного акту на право власності серія та номер: ЯИ № 333688 на земельну ділянку площею 0,0458 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на ОСОБА_1 є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.1997 № 653.

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 , станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку мав громадянство російської федерації, що підтверджується посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 від 15.04.2015. Крім того, належність ОСОБА_1 до громадянства російської федерації підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої 28.07.2009 ОСОБА_1 при реєстрації права власності на будинок на підставі договору купівлі продажу № 652 від 26.03.1997 використовував документ, що замінює паспорт, а саме посвідку на постійне проживання серія та номер: НОМЕР_2 виданий 11.10.2004 (країна громадянства російська федерація).

Відповідно до листа ГУ ДМС у Донецькій області №1401.3.2-3062/14.3-24 від 26.07.2024 встановлено, що за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 15.04.2015. Згідно РТГ ІІ «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України ОСОБА_1 значиться зареєстрованим на території Лиманської територіальної громади. З питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України ОСОБА_2 не звертався.

ОСОБА_2 станом на дату отримання державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯИ № 333688, та на момент реєстрації права власності на спірну земельну ділянку був громадянином російської федерації і до теперішнього часу громадянства України не отримував.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Право власності на земельну ділянку відповідач набув з 16.03.2017 після державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 статті 81 Земельного кодексу України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно пункту "е" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, тому наявні підстави для її конфіскації у власність держави.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судом також вирішується питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.03.2025, є дата складення повного судового рішення 14.04.2025.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , (номер об`єкта нерухомого майна 133), шляхом припинення права власності, відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 16.03.2017 за № 19545030, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури () витрати зі сплати судового збору в сумі 4 542 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 14.04.2025.

Суддя Г.В. Бєсєда