П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2025 року місто Київ

справа № 755/5483/21

провадження № 22-ц/824/1964/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані адвокатом Сіриком Владиславом Вікторовичем,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року, ухвалені у складі судді Катющенко В. П.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_3 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просив суд: 1) розірвати спадковий договір, укладений 2611.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 7816; 2) виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 26.11.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7816, відповідно до якого, відповідачка зобов`язувалась виконати передбачені договором розпорядження позивача і в разі його смерті вона набуває право власності на належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_2 . Відповідачка проживає в квартирі, яка є предметом позову (квартира АДРЕСА_1 ).

Відповідно до п. 2.3.1 Договору, відповідачка взяла на себе ряд обов`язків, зокрема, забезпечення продуктами харчування відчужувача (позивача) за кошти набувача (відповідачки).

Проте, незважаючи на той факт, що продукти харчування необхідні позивачеві щодня, відповідачка з моменту укладення згаданого договору, жодного разу не виконала таке зобов`язання. Продуктами харчування позивача забезпечує донька та її чоловік за власні кошти.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору, відповідачка зобов`язалась сплачувати комунальні послуги за квартиру за кошти набувача, однак позивач сплачує самостійно комунальні платежі, належні до сплати за утримання квартири, в якій він проживає.

Відповідно до п.3.3.3 Договору, відповідачка зобов`язалась забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, проте позивач здійснює придбання ліків за власний рахунок.

Також, відповідачка отримала ключі від спірної квартири для проведення дрібного ремонту, проте позивачу невідомі результати такого.

Отримавши у згаданий спосіб доступ до спірної квартири, не маючи на те будь-яких законних підстав, ОСОБА_2 заселилась до квартири, яка є предметом даного позову. Умовами спадкового договору відповідачці не надавалось право проживання у спірній квартирі.

Оскільки відповідачка не виконувала своїх обов`язків, відповідно до умов спадкового договору, з метою отримання додаткової матеріальної підтримки, яку позивач не отримує зі сторони відповідачки, ОСОБА_3 змушений був укласти договір оренди належної йому квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , проте остання не змогла до квартири потрапити, оскільки в цій квартирі фактично проживає ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідачка замість того, щоб допомагати матеріально позивачеві, навпаки, чинить йому перешкоди в отриманні додаткового доходу до своєї пенсії. Як власник спірної квартири, ОСОБА_3 має намір там проживати, проте відповідачка перешкоджає у здійсненні його права та законного інтересу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року позивача ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 замінено на правонаступника - дочку ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровський районний суду м .Києва від 20 червня 2024 року в позові ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. про розірвання спадкового договору та виселення - відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Толмачової О.Ю. про ухвалення додаткового рішення - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 218 866 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сірик В. В. подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м .Києва від 20 червня 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та прийняти нове додаткове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 15 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що протягом періоду дії спадкового договору, відповідачка, попри очікування позивача, не виконувала обов`язки по забезпеченню його продуктами харчування та ліками, хоча це прямо передбачено умовами спадкового договору, у зв`язку з чим, для отримання додаткового доходу останній уклав договір оренди, проте ОСОБА_2 туди вселилась та постійно безоплатно проживала у спірній квартирі.

Зазначає, що допитаний як свідок ОСОБА_5 (чоловік відповідачки) є лікарем, який надавав позивачу консультації, а тому ОСОБА_2 мала можливість забезпечувати необхідними ліками позивача. Звертає увагу, що судом першої інстанції не досліджено умови спадкового договору, визначені у п.2.1. та положення п. 4.3, які визначають внутрішню волю сторін до укладення угоди та свободу волевиявлення сторін. Вважає, що відповідачкою не підтверджено належними доказами факту виконання нею умов спадкового договору.

У разі задоволенні позовних вимог просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 100 000 грн.

Щодо оскарження додаткового рішення посилається на неспівмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу з обсягом реально наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та складністю справи. Зазначає, що клопотання про долучення доказів понесених судових витрат отримано позивачкою тільки 28 червня 2024 року (тобто у день судового засідання) в приміщенні «Укрпошти», через підсистему «Електронний суд» такі документи не направлялись. У зв`язку з браком часу для подання заяви про зменшення судових витрат, в цей же день, до суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Проте таке судом до уваги взято не було. В апеляційній скарзі наводить аналіз звіту та наданих послуг і виконаних робіт із запереченнями, виклавши таке у таблиці.

Просить скасувати додаткове рішення та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу при прийнятті рішення про їх розподіл до 15 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка та її представник проти доводів апеляційних скарг заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник позивача адвокат Сірик В.В. у судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, стягнути судові витрати з відповідача та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих на користь відповідачки додатковим рішенням суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Толмачова О.Ю. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та стягнути судові витрати з позивача.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 8листопада 2019 року між ТОВ «Благовіст» Галицьке» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання консультаційних послуг № 500223/ГЛ, за умовами якого виконавець за завданням замовника зобов`язується надати йому відповідно до умов цього договору кваліфіковані консультації, що відносяться до ринку нерухомості в м. Києві, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Цього ж дня, між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено попередній договір.

Згідно п. 1 Попереднього договору, сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості (основний договір). Об`єкт нерухомості, який буде продаватися за основним договором, має наступні характеристики: функціональне призначення - 4-кімнатна (зазначається для об`єктів житлової нерухомості), загальна площа 107,0, жила площа 65,6 (зазначається для об`єктів житлової нерухомості), площа кухні 9,8 (зазначається для об`єктів житлової нерухомості) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Сторони зобов`язуються по 2 грудня 2019 року включно підписати та нотаріально посвідчити основний договір.

26 листопада 2019 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7813.

Згідно п. 1 Договору купівлі-продажу квартири, продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та сплачує за квартиру АДРЕСА_1 (далі-квартира), визначену цим договором грошову суму.

Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу квартири, ця квартира є чотирьохкімнатною, загальною площею 107 (сто сім цілих) кв.м., житловою площею 65,6 (шістдесят п`ять цілих та шість цілих) кв.м.

Згідно з витягом № 190288541 від 26 листопада 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., 26 листопада 2019 року 14:11:27 було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер: 000, яким є квартира АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 7813, виданий 26 листопада 2019 року, видавник: Стрельченко О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49864307 від 26.11.2019 14:15:35, приватний нотаріус Стрельченко О. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Цього ж дня, 26 листопада 2019 року між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7816.

Згідно п. 1.1. Спадкового договору, набувач зобов`язується виконати передбачені в ньому договорі розпорядження відчужувача і в разі його (її) смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно визначене у п.п. 1.1.1.

Відповідно до п. 1.1.1. Спадкового договору, квартира АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох кімнат, загальною площею 107 (сто сім цілих) кв.м., житловою площею 65,6 (шістдесят п`ять цілих та шість десятих) кв.м.

Відчужувач має право вимагати належного виконання набувачем його обов`язків за цим договором (п. 2.2.1. Спадкового договору).

Згідно положень п. 2.3 Спадкового договору, обов`язками набувача є: забезпечувати відчужувача продуктами харчування за кошти набувача; сплачувати комунальні послуги за квартиру за кошти набувача; забезпечувати відчужувача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим переліком робіт, що належить до дрібного ремонту квартир, затвердженим у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем позовних вимог.

Зокрема, щодо не виконання відповідачем ОСОБА_2 обов`язку зі сплати комунальних послуг, що визначено умовами спадкового договору, суд зазначив, що оскільки квитанції, додані до позовної заяви підтверджують сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , яка не є предметом спадкового договору та не належала ОСОБА_3 , а частина таких квитанцій взагалі не містить відомостей ні про платника, ні про адресу квартири, по якій здійснюється оплата комунальних послуг, такі квитанції не можуть вважатися належними доказами на підтвердження не виконання відповідачем п. 2.3 спадкового договору. Натомість, відповідачкою до суду надано квитанції про сплату нею спожитих комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , яка є предметом спору.

У частині тверджень позивача щодо незабезпечення відповідачем ліками та продуктами харчування, суд першої інстанції зазначив, що останнім, як і його правонаступником не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 висловлювались прохання щодо придбання ліків та продуктів, ураховуючи дійсну мету укладеного спадкового договору, а надана до суду виписка з карткового рахунку ОСОБА_3 безумовно не свідчить про те, що померлий ОСОБА_3 не міг користуватися власними коштами та придбавати для себе продукти чи ліки. Крім того, як встановлено судом, позивачу діагностовано цукровий діабет, а тому придбання ліків для позивача без медичного рецепту - є неможливим.

Разом з тим, у цій частині суд вважав за необхідне звернути увагу на покази свідка зі сторони позивача - ОСОБА_7 , яка пояснила, що рецепти на ліки для ОСОБА_3 отримувала ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_3 ніколи не виставляв вимогу відповідачці на купівлю ліків чи продуктів харчування.

Зазначене у сукупності не може свідчити про невиконання відповідачкою умов спадкового договору в частині забезпечення ОСОБА_3 ліками та продуктами харчування, оскільки такої вимоги до неї не висувалось.

Крім того, із наданих відповідачкою бланків замовлень, чеків, актів виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов беззаперечного висновку про здійснення відповідачкою ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , її облаштування, що відповідає вимогам п. 2.3 спадкового договору.

Також судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення взято до уваги пояснення правонаступника позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_7 , які підтвердили у судовому засіданні, що ОСОБА_2 до 2020 року часто відвідувала ОСОБА_3 та у них були гарні стосунки, що спростовують твердження позивача та його правонаступника про те, що ОСОБА_2 не цікавилась життям та побутом померлого ОСОБА_3 .

Щодо тверджень позивача про те, що відповідачка не надала доступу до квартири орендарю та її безпідставне проживання у спірній квартирі, що зумовило виклик поліції, суд першої інстанції дійшов до висновку, що такі доводи є необґрунтованими та не підтвердженими доказами, зважаючи на те, що між сторонами мали інші домовленості щодо користування даною квартирою. При цьому, до суду у цій частині не надано достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 висловлював претензії у цій частині та за його викликом приїздила поліція, як і не надано до суду договору оренди, укладеного з ОСОБА_3 , що свідчить про безпідставність таких тверджень.

Крім того, судом не прийнято до уваги оглянутий в судовому засіданні відеозапис подій від 26 березня 2021 року, оскільки такий не спростовував та не підтверджував будь-які фактичні обставини даної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Тлумачення п. 3 ч. 1 с. 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 26 листопада 2019 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7816.

Згідно п. 1.1. Спадкового договору, набувач зобов`язується виконати передбачені в цьому договорі розпорядження відчужувача і в разі його (її) смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно визначене у п.п. 1.1.1.

Відповідно до п. 1.1.1. Спадкового договору, квартира АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох кімнат, загальною площею 107 (сто сім цілих) кв.м., житловою площею 65,6 (шістдесят п`ять цілих та шість десятих) кв.м.

Відчужувач має право вимагати належного виконання набувачем його обов`язків за цим договором (п. 2.2.1. Спадкового договору).

Згідно положень п. 2.3 Спадкового договору, обов`язками набувача є:

1) забезпечувати відчужувача продуктами харчування за кошти набувача;

2) сплачувати комунальні послуги за квартиру за кошти набувача;

3) забезпечувати відчужувача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості;

4) виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим переліком робіт, що належить до дрібного ремонту квартир, затвердженим у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, невиконання чи неналежне виконання набувачем одного із покладених на нього обов`язків - є підставою для скасування спадкового договору.

У березні 2021 року ОСОБА_3 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просив розірвати цей спадковий договір та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи позов не виконанням умов договору останньою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року позивача ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінено на правонаступника - дочку ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач посилається на невиконання ОСОБА_2 умов спадкового договору, зокрема щодо забезпечення відчужувача продуктами харчування за кошти набувача. Проте, такі твердження не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували чи спростовували існування того, що ОСОБА_3 висловлював прохання щодо придбання для нього продуктів харчування, які ОСОБА_2 такі ігнорувались та систематично не виконувались.

Надана до суду разом з позовною заявою виписка з карткового рахунку ОСОБА_3 за період з 2019 по 2021 роки, свідчить тільки про використання ним безготівкового розрахунку, в основному в точках продажу продуктів харчування, але ніяким чином не підтверджує ухилення від виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань згідно умов спадкового договору.

Щодо не сплати набувачем комунальних платежів, на яку посилається позивач, як на підставу для скасування договору спадкування, колегія суддів зазначає наступне.

З аналізу змісту спадкового договору можна дійти до висновку, що оплата комунальних послуг за кошти набувача, повинна здійснюватись щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки іншого майна, у спадковому договорі не зазначено.

Як зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів, долучені до позовної заяви квитанції про сплату комунальних послуг, як доказ невиконання відповідачкою своїх обов`язків, визначених п. 2.3 спадкового договору, не можуть бути прийняті судом, оскільки такі квитанції підтверджують сплату комунальних послуг особою, яка не є стороною в цій справі - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира за цією адресою не є предметом спадкового договору та не належала ОСОБА_3 . Крім того, частина таких квитанцій взагалі не містить відомостей ні про платника, ні про адресу квартири, по якій здійснюється оплата комунальних послуг, відповідно такі квитанції не можна вважати належними доказами.

Натомість, відповідачкою до суду надано квитанції про сплату нею спожитих комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 , яка є предметом спірного договору.

Щодо посилань позивача на невиконання ОСОБА_2 умови спадкового договору про забезпечення відчужувача ліками згідно з рецептами лікарів, ці твердження також не знайшли свого підтвердження.

Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_3 мав захворювання на цукровий діабет, відповідно, придбання для нього ліків без медичного рецепту не є можливим.

Також слід звернути увагу, що допитаний у судовому засіданні свідок зі сторони позивача - ОСОБА_7 , пояснила, що рецепти на ліки для ОСОБА_3 отримувала його дочка - ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_3 ніколи не виставляв вимогу відповідачці на купівлю ліків чи продуктів харчування.

Зазначене у сукупності не може свідчити про невиконання відповідачкою умов спадкового договору в частині забезпечення ОСОБА_3 ліками та продуктами харчування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такої вимоги та ухилення її від виконання.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про здійснення ОСОБА_2 ремонтних робіт в спірній квартирі, її облаштування, що свідчить про виконання набувачем вимог п. 2.3 спадкового договору, та підтверджується долученими до відзиву бланками замовлень, чеками, актами виконаних робіт.

Доказів на спростування зазначених обставин стороною позивача надано не було.

Таким чином, для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 9 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19), від 25 січня 2023 року в справі № 716/2395/21 (провадження № 61-11315св22).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання відповідачкою ОСОБА_2 своїх обов`язків, які визначені умовами спадкового договору від 26 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 218 866 грн., суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з позивача зазначеної суми та відсутністю клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що передбачено ч. 6 ст.137 ЦПК України, стороною позивача.

Колегія суддів повністю з такими висновками погодитись не може, з огляду на таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5 - 7 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору (ст. 9 Закону України «Про адвокатуру»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пп. 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (п. 95), від 6 липня 2015 року в справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року в справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

На підтвердження надмірного фінансового тягаря, який покладається стягненням судових витрат в сумі 218 866 грн. з ОСОБА_1 на користь відповідачки, представником позивача - адвокатом Сіриком В.В. надана довідка про середньомісячну заробітну плату позивача ОСОБА_1 в розмірі 17 265, 13 грн. За період з січня 2024 року по червень 2024 року, згідно цієї довідки, дохід ОСОБА_1 складає 103 590, 76 грн., що не покриває стягнуту судом першої інстанції суму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 всю заявлену відповідачем суму витрат на професійну правничу допомогу, а тому з урахуванням конкретних обставин справи, фінансового стану ОСОБА_1 , з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, визначену судом першої інстанції суму слід зменшити з 218866 грн. до 100000 грн., що буде відповідати принципам розумності і справедливості.

Що стосується розподілу судових витрат при апеляційному розгляді справи, то в цій частині колегія суддів враховує наступне.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_2 надала:копію додатку № 3 до Договору № б/н від 23 листопада 2021 року про надання правничої (правової допомоги) від 28 жовтня 2024 року; Акт наданих послуг (виконаних робіт) по Договору № б/н від 23 листопада 2021 року та додатку № 2 від 28 жовтня 2024 року до Договору № б/н від 23 листопада 2021 року; Акт наданих послуг (виконаних робіт) по Договору № б/н від 23 листопада 2021 року та додатку № 3 від 28 жовтня 2024 року до Договору № б/н від 23 листопада 2021 року; Звіт про виконання умов Договору про надання правничої правової допомоги від 23 листопада 2021 року та Доручення Клієнта згідно Додатку № 2 від 28 жовтня 2024 року до Договору про надання правничої правової допомоги від 23 листопада 2021 року; Звіт про виконання умов Договору про надання правничої правової допомоги від 23 листопада 2021 року та Доручення Клієнта згідно Додатку № 3 від 28 жовтня 2024 року до Договору про надання правничої правової допомоги від 23 листопада 2021 року; детальний опис наданих послуг (виконаних робіт) в цій справі.

Просила стягнути з позивача 95 000 грн. (витрат на професійну правничу допомогу) понесених в суді апеляційної інстанції. Про стягнення таких витрат також заявлено у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи те, що правова позиція сторони відповідача у справі у суді першої та апеляційної інстанції не змінювалась, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі та документи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовувала вимоги та інші обставини, а також приймаючи до уваги заперечення адвоката Сірика В.В. щодо заявленого відповідачем розміру витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодування заявлених представником відповідача витрат у розмірі, обумовленого сторонами, є завищеними та необґрунтованими, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, до 10000 грн., що буде відповідати принципам співмірності та розумності їх розміру.

Витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, які заявлені останньою в сумі 98000 грн., підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідачки ОСОБА_2 у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції стороною позивача подано клопотання з доданими до нього: копією Договору про надання правової допомоги № 07/21-Н від 7 вересня 2021 року; копією додаткової угоди від 12 липня 2024 року до копією Договору про надання правової допомоги № 07/21-Н від 7 вересня 2021 року; копією Акту приймання - передачі наданих послуг від 1 квітня 2025 року за договором про надання професійної (правничої допомоги) № 07/21-Н від 7 вересня 2021 року та додаткової угоди від 12 липня 2024 року; копією звіту та детального опису послуг від 1 квітня 2025 року.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, що буде відповідати принципам співмірності та розумності їх розміру.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сіриком Владиславом Вікторовичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сіриком Владиславом Вікторовичем, на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року змінити, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 218 866 грн. до 100 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст складено 18 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус