КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/856/24 Головуючий у суді І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/824/5498/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з відповідачем мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року шлюб між сторонами було розірвано та залишено дітей проживати разом з матір`ю.

Іншим рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 червня 2014 рокустягнуто із ОСОБА_1 на її користь аліментина утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На підставі зазначеного судового рішення 16 липня 2014 року було видано виконавчий лист № 375/641/14-ц, який звернуто нею до примусового виконання.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_5 старша донька - ОСОБА_7 досягла повноліття, у зв`язку з чим нарахування аліментів було призупинено та обчислено загальну суму заборгованості по аліментам, яка підлягала примусовому стягненню.

11 грудня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із погашенням відповідачем заборгованості по аліментам.

Однак, відповідач не бере участі у матеріальному забезпечені спільних дітей, які не досягли повноліття, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.

Крім того, відповідач станом на серпень 2020 року допустив виникнення заборгованості у розмірі 418 670,47 грн, яку повністю погасив лише у грудні 2023 року, тому відповідно до вимог статті 196 СК України вона має право на отримання неустойки (пені), розмір якої за її обрахунками за період з травня 2014 року по грудень 2023 року складає 418 672,97 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотківпрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 418 672,72 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 03 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 418 670,47 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід бюджету судовий збір у розмірі 5 397,90 грн.

В апеляційній скарзі відповідач в особі представника - адвоката Мартинова О.М. просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд визнав встановленими,неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, якимстягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи із 03 квітня 2024 року і до досягнення повноліття старшою дитиною - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, має військове звання майора та виконує конституційний обов`язок по захисту Батьківщини від збройної агресії РФ, перебуваючи в даний час на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

07 вересня 2024 року відповідач звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі, оскільки не мав реальної можливості приймати участь в судових засіданнях у зв`язку з проходженням військової служби.

12 листопада 2024 року суд першої інстанції в порушення приписів пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України постановив ухвалу про відмову в зупиненні провадження у справі, безпідставно не взявши до увагу надану довідку командира військової частини НОМЕР_2 про проходження ОСОБА_1 військової служби у вказаній військовій частині.

Крім того, продовживши розгляд справи під час воєнного стану, суд порушив право відповідача на особисте прийняття участі в судовому засіданні.

Відповідно до оскаржуваного рішення відповідач має сплачувати на користь позивачки аліменти на трьох дітей у розмірі 1/2 частки всіх його доходів (заробітку), починаючи із 03 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Однак, таке формулювання резолютивної частини рішення суперечить положенням частини другої статті 183 СК України, адже передбачає стягнення аліментів в 1/2 частці від доходу батька до досягнення всіма дітьми повноліття, а не кожного з них. При цьому у рішенні суду відсутнє визначення того, що єдина частка від заробітку відповідача буде стягуватись з нього лише до досягнення старшою дитиною- ОСОБА_10 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дітей, то відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Так, до позовної заяви була долучена ксерокопія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформована від імені Семенка О.В. , м. Київ, Шевченківській ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 08 грудня 2023 року 14:48. Огляд цієї ксерокопії дозволяє зробити висновок про те, що її оригінал не містить жодного підпису особи, яка нібито його склала, що вказує на той факт, що вказана ксерокопія не є офіційним документом, складеним та засвідченим певною посадовою особою державної виконавчої служби, а є ксерокопією, що містить в собі відомості невідомого походження, а відтак не є доказом в розумінні частини першої статті 79 ЦПК України.

Вищевказане свідчить про те, що позивачка в порушення вимог статей 79, 81 ЦПК України не надала суду першої інстанції належних і достовірних доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів з боку відповідача, а суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на підставі ксерокопій, які не є достовірними доказами, а тому оскаржуване рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення -без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Мартинов О.М. підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також повнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року у справі № 375/1991/13-ц шлюб між сторонами було розірвано та залишено дітей проживати разом з матір`ю.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 червня 2014 рокуу справі № 375/641/14-ц стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотківпрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового рішення, 16 липня 2014 року було видано виконавчий лист № 375/641/14-ц, примусове виконання якого здійснювалося Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ, а в подальшому - Шевченківським ВДВС у м. Києві у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 08 грудня 2023 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві Семенком О.В., станом на грудень 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на дітей у розмірі 418 670,47 грн.

Постановою старшого державного виконавця Семенка О.В. від 11 грудня 2023 року виконавче провадження № НОМЕР_3 було закінчено у зв`язку з тим, що боржником заборгованість по аліментам погашена в повному обсязі.

Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки старша донька сторін - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття і на утриманні позивачки перебуває ще троє спільних неповнолітніх дітей, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи із 03 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішуючи спір в частині стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачкою розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по грудень 2023 року, який у свою чергу виготовлений нею на підставі наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08 грудня 2023 року і дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей позивачка набула права на стягнення неустойки (пені) у розмірі 418 670,47 грн, що становить 100 % розміру суми заборгованості по аліментам.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо визначення періоду стягнення аліментів на дітей

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_1 аліменти на трьох дітей до досягнення ними повноліття. Вказані позовні вимоги в частині кінцевого періоду стягнення аліментів судом були задоволені.

Відповідно до частин другої та третьої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що порядок стягнення аліментів, окрім норм СК України, регулюється також положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи наведені норми статті 183 СК України та встановлені обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що аліменти з батька ОСОБА_1 повинні стягуватися у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття. Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти на інших дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягають стягненню за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на сина сторін, який досяг повноліття.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/4802/15-ц та в ухвалі від 21 березня 2023 року у справі № 591/3056/18.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів, що слід вважати діями або бездіяльності винної особи, які спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Крім того, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Колегія суддів наголошує на тому, що на позивачку покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з боржника на її користь, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивачка заявила вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів саме за період з травня 2014 року по серпень 2020 року, а не по грудень 2023 року як помилково вважав суд першої інстанції.

11 грудня 2023 року було тільки закінчено виконавче провадження № НОМЕР_3 у зв`язку з тим, що відповідач повністю погасив заборгованість по аліментам, розмір якої станом на 18 серпня 2020 року становив 418 670,47 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення неустойки, ОСОБА_2 долучила до позовної заяви копію роздруківки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка сформована від імені Семенка О.В. , м. Київ, Шевченківській ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 08 грудня 2023 року о 14:48 год. (а.с. 32-35), на підставі якої провела розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по серпень 2020 року (а.с. 36-43).

У частині третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно із частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження.

За змістом пункту 4 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до пункту 7 розділу XVIІнструкції у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Проте, надана позивачкою копію роздруківки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08 грудня 2023 року вищевказаним вимогам Інструкції не відповідає, вона не містить ані підпису державного виконавця, що її склав, ані печатки органу державної виконавчої служби, який проводив примусове стягнення періодичних платежів.

В судовому засіданні на запитання апеляційного суду, що це за роздруківка та де вона взята, ОСОБА_2 повідомила, що отримала її разом із листом Шевченківського ВДВС у м. Києві від 06 грудня 2023 року, яким її було повідомлено, що станом на 05 грудня 2023 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Разом з тим, із вказаного листа Шевченківського ВДВС у м. Києві вбачається, що в ньому відсутні посилання на жодні документи, які до нього додаються (а.с. 31). Крім того, цей лист датований 06 грудня 2023 року, тоді як роздруківка розрахунку заборгованості датована 08 грудня 2023 року.

Наведене свідчить про те, що позивачка надала суду першої інстанції докази наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, які не можна визнати належними, допустимими і достовірними, тому в суду першої інстанції не було підстав покладати їх в основу свого рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів при цьому враховує, що у листі начальника Шевченківського ВДВС у м. Києві від 06 грудня 2023 року адресованого позивачці зазначено, що 19 липня 2023 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості станом 18 серпня 2020 року, згідно якого сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 418 670,47 грн.

Однак, такий розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній, а вказаний лише загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів, що не дає суду апеляційної інстанції можливості самостійно здійснити обрахунок пені за кожним простроченим місячним платежем по аліментах з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, та дійшла висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Таким чином, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду належні та допустимі докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивачкою не надано доказів на доведення правильності її розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за спірний період з травня 2014 року по серпень 2020 року, а тому позовні вимоги в цій частині не могли бути задоволені судом першої інстанції.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Утім, розглядаючи позовні вимоги про стягнення аліментів на трьох дітей та пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, належним чином не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог пред`явленого позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03 квітня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 1 211,20 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній