Справа № 375/169/25
Провадження № 2/375/486/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказувало про те, що 31 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі ТОВ «Качай Гроші») та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 00-10776683 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 900 грн шляхом перерахування суми на картку, строком кредитування 240 днів до 27 серпня 2024 року. Договором встановлено сплату: комісії у розмірі 10% від суми кредиту, що становить 790 грн; зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується виключно в межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3.1 договору, але не більше 30 днів користування кредитом; стандартної процентної ставки, що складає 3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 договору, за виключенням строку застосування зниженої процентної ставки.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за договором кредитної лінії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 43 197 грн, з яких заборгованість за кредитом 8 690 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 34 507,20 грн.

22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» і ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 00-10776683 від 31 грудня 2023 року у розмірі 9 780 грн, з яких 8 690 грн заборгованості за тілом кредиту та 1 090,20 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 00-10776683 від 31 грудня 2023 року у розмірі 43 197,20 грн, з яких 8 690 грн заборгованості за тілом кредиту та 34 507,20 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Вважаючи себе кредитором за вказаним договором кредитної лінії ТОВ «ФК «Ейс» просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43 197,20 грн (8 690 грн тіла кредиту та + 34 507,20 грн процентів за користування кредитом), 2 422,40 грн у відшкодування судового збору за подання позову та 7 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 13 березня 2025 року о 10 год.

13 березня 2025 року судове засідання відкладено до 10 год 30 хв 16 квітня 2025 року у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі.

В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі частини другої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання мотивовано тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року у справі № 911/2006/24 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , тому вимога ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення заборгованості, яка заявлена в цій справі, відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства (далі КУзПБ) підлягає вирішенню господарським судом в межах справи про банкрутство.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 31 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Качай Гроші» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 00-10776683 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 900 грн шляхом перерахування суми на картку, строком кредитування 240 днів до 27 серпня 2024 року. Договором встановлено сплату: комісії у розмірі 10% від суми кредиту, що становить 790 грн; зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується виключно в межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3.1 договору, але не більше 30 днів користування кредитом; стандартної процентної ставки, що складає 3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 договору, за виключенням строку застосування зниженої процентної ставки.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за договором кредитної лінії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 43 197 грн, з яких заборгованість за кредитом 8 690 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 34 507,20 грн.

22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» і ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 00-10776683 від 31 грудня 2023 року у розмірі 9 780 грн, з яких 8 690 грн заборгованості за тілом кредиту та 1 090,20 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 00-10776683 від 31 грудня 2023 року у розмірі 43 197,20 грн, з яких 8 690 грн заборгованості за тілом кредиту та 34 507,20 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі № 911/2006/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Господарський суд Київської області ухвалою від 14 жовтня 2024 року, тобто до пред`явлення позову та ухвалення судом рішення в цій справі, відкрив провадження у справі № 911/2006/24 про неплатоспроможність (банкрутство) фізичної особи ОСОБА_1 , запровадив процедуру реструктуризації боргів боржника та ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до частин першої та другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19), у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 6 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі №334/5073/19 (провадження № 61-20972св19).

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України передбачає ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

У постановах від 15 травня 2019 у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18 (провадження № 14-178цс19), від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19) і № 289/2210/17 (провадження № 14-129цс19) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог. Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію КУзПБ має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає. До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають не тільки керуватися тим, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) (провадження № 12-92гс20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватноправових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.

Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , стосовно якої господарський суд порушив справу про неплатоспроможність (банкрутство) та запровадив процедуру погашення боргів боржника, яка наразі не завершена.

Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні під час розгляду справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, позов у цій справі відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача або відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до позивача або відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції та підсудності справ одному господарському суду, який акумулює усі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство.

Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. При цьому необхідності закриття провадження у справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливити захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Аналогічних по суті висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/4673/21 (провадження № 61-6170св22), від 14 червня 2023 року у справі № 643/8813/21 (провадження № 61-3453св23), від 10 квітня 2024 року у справі № 187/1079/15 (провадження № 61-6125св23) та від 27 листопада 2024 року у справі № 761/21023/20 (провадження № 61-14318св23).

За таких обставин у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі необхідно відмовити, а справу передати до Господарського суду Київської області для розгляду по суті.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 2, 4, 31, 260- 261, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Справу № 375/169/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передати за підсудністю до Господарського суду Київської області (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 16/108), на розгляді якого перебуває справа № 911/2006/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду в порядку статті 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Марина СМИК