Справа № 712/2742/25
Провадження № 2/711/1996/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пономаря В.О.,

за участю секретаря судового засідання Кеденко Я.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Лазепка В.І., який діє в порядку самопредставництва юридичної особи, як керівник ТОВ «Веллфін» через систему «Електронний суд» звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1841131 від 07.02.2022 в розмірі 15 000 грн та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 07.02.2022 між ТОВ «Веллфін» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1841131, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5 000 грн, які зобов`язувався повернути до 23.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитом. Натомість всупереч умов договору відповідач не виконав своєчасно та належним чином своїх зобов`язань з повернення кредитом, внаслідок чого станом на 21.02.2025 розмір заборгованості відповідача складає 15 000 грн, із яких 5000 грн - заборгованість за основним боргом, 10 000 грн відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.03.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що за станом здоров`я не пам`ятає факту укладення договору, однак підтвердив, що у заявці на отримання позики дійсно вказаний його паспортні дані, адреса реєстрації місця проживання та номер телефону. Додатково зазначив, що перебував на військовій службі у складі Збройних Сил України, однак доказів щодо проходження служби не надав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з договором про споживчий кредит № 1841131 від 07.02.2022 (далі - договір), укладеного в електронній формі між ТОВ «Веллфін» (кредитор) та ОСОБА_1 (споживач), кредитор зобов`язувався надати споживачу на умовах, що передбачені цим договором споживчий кредит у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 2.5 договору. Договір є укладеним з моменту перерахування суми кредиту на банківських рахунок, вказаний споживачем та діє до повного виконання споживачем своїх зобов`язань за договором (п. 2.1, 2.4 договору).

Строк кредиту за цим договором складає 16 днів, який починається із 07.02.2022, кредит має бути повернуто до 23.02.2022. Строк та проценти за користування кредитом за договором є фіксованими та обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (п. 2.3, 2.5 договору)

Протягом строку дії кредиту розмір основних процентів складає 0,9 процентів від суми кредиту, але не менше ніж 50 грн за перший день користування кредитом і 0,9 процентів від суми кредиту щоденно за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного у п. 2.3 договору. У разі, якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений п. 2.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). При цьому сукупна сума неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін (п. 2.5.1-2.5.2, 4.4 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору кредит надається споживачу виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (https://creditup.com.ua або https://best-credit.com.ua), за умови ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором, шляхом безготівкового перерахунку на особистий електронний платіжний засіб споживача.

За змістом відомостей про споживача договір підписаний від імені ОСОБА_1 електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором «fz7262».

Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, наданого ТОВ «ПрофітГід», останнє підтверджує, що в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-12 від 01.12.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» 07.02.2022 здійснено успішний переказ грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 на суму 5 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, розмір заборгованості споживача за договором складає 15 000 грн, що утворилась та обчислена за період з 07.02.2022 до 21.02.2025 і складається з наступних сум: 5 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 000 грн заборгованість за відсотками.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з уим позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами ЦК України та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин, суд бере до уваги наступне.

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На момент виникнення цих правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30.12.2020, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (надалі - Правила).

За матеріалами справи судом установлено, що між ТОВ «Веллфін» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1841131 від 07.02.2022, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором fz7262. На підставі такого договору відповідачем 07.02.2022 отримані кредитні кошти в розмірі 5 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Правил, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заяви відповідача з офіційного веб-сайту позивача.

Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позивача, а також фото останнього.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків в розмірі 10 000 грн, то слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2.5.2 договору позики сторони домовились, що у разі, якщо споживач не повернув кредит у строк встановлений п. 23 (до 23.02.2022) договору нарахування процентів, встановлених п. 2.5 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору позики складає 16 днів, тобто з 07.02.2022 до 23.02.2022, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 24.02.2022 до 21.02.2025, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 2.5.2 договору про споживчий кредит.

Разом із тим, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022 і до цього часу на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу додаткових нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, у період часу після введення режиму воєнного стану на території України суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, що нараховані за період з 24.02.2022 не підлягають задоволенню.

Згідно з наданим позивачем розрахунку з часу видачі кредиту (з 07.02.2022) до закінчення строку, на який він виданий (до 23.02.2022), загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами становив 725 грн, а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі.

Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Тому на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримав та користувався ними, однак, свої зобов`язання за договором про споживчий кредит від 07.02.2022 належним чином та у визначені сторонами строки не виконав, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 5 725 грн, яка складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 07.02.2022 до 23.02.2022.

У зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 5 725 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 924 грн 63 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума плаченого судового збору/ х 38,17 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 924 грн 63 коп.)

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (, місцезнаходження за адресою: вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ) заборгованість за договором про споживчий кредит № 1841131 від 07.02.2022 в розмірі 5 725 грн та судовий збір у розмірі 924 грн 63 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2025.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», , місцезнаходження за адресою: вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Пономар