Справа № 306/1029/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Феєра І.С., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 17 травня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Ганчак Л.Ф., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Полянської сільської ради, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Полянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що він є дідом неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина з жовтня 2020 року навчається у школі в с. Голубине, перебуває на його з дружиною утриманні та вихованні.

Батько дитини ОСОБА_3 , проживає в м. Ужгороді і життям дитини взагалі не цікавиться, а її матір ОСОБА_1 , яка є його донькою, залишила дитину у лютому 2020 року біля воріт його будинку та виїхала за межі області. Зазначав, що ОСОБА_1 має іншу сім`ю та другу дитину, проживала в м. Ужгород, а з 2021 року виїхала із Закарпатської області у невідомому напрямку.

Батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечують дитину матеріально, не займаються її вихованням, не беруть участі у житті дитини, їх поведінка створює загрозу здоров`ю та життю дитини. Більш того, ОСОБА_1 отримує аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, використовує їх не за цільовим призначенням.

Зауважував, що він з дитиною неодноразово намагався вплинути на ставлення ОСОБА_1 до виконання батьківських обов`язків, однак остання свідомо продовжує нехтувати ними.

Посилався на те, що оскільки батьки дитини не позбавлені батьківських прав, це позбавляє його можливості оформити декларацію для дитини із сімейним лікарем, дитина не має можливості відвідувати екскурсії та інші шкільні та позашкільні заходи, для яких необхідна згода батьків, не має можливості отримати пільги, як дитина, яка позбавлена батьківського піклування.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив суд: позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн з кожного з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 2 000,00 грн з врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 2 000,00грн з врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлені у справі обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки, вихованням, утриманням та розвитком якої вони не займаються. Судом зауважено, що за рік перебування справи на розгляді в суді обставини не змінились, відповідачка ОСОБА_1 навіть не намагалася покращити відносини з дитиною, а тому задоволення позову буде слугувати забезпеченню інтересів дитини, подальшому встановленню опіки та піклування, можливості вирішення питань, що стосуються її здоров`я, відпочинку тощо. Також наявні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині заявлених позовних вимог щодо неї, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в цій частині рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїх доводах посилається на те, що розгляд справи відбувся з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки, вона не є зареєстрованою та не проживає за адресою, яку позивач вказав у позовній заяві. Судом не встановлено місця її проживання та безпідставно відкрито провадження в справу. Також вказує, що її не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи та розглянуто справу без її участі. Вказує, що судом першої інстанції не були розглянуті клопотання, які нею подавалися та мали значення для вирішення цієї справи.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції не було заслухано думку дитини щодо позбавлення матері батьківських прав, не встановлено де проживає дитина і з ким. Також в оскаржуваному рішення не вказано хто є опікуном дитини після позбавлення батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Судом вірно встановлено фактичні обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Свалявського районного суду від 17 травня 2023 року у частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 2 000,00 грн з врахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У частині позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що є безумовною підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення. Суд апеляційної інстанції вважав, що з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів того, що поведінка ОСОБА_1 відносно її доньки ОСОБА_5 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Водночас, з огляду на те, що неповнолітня донька ОСОБА_1 ОСОБА_6 проживає разом з дідусем та бабусею, які виховують її та здійснюють за нею догляд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтями 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, для стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Орбан Н.Л., задовольнили частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим що суд апеляційної інстанції, в порушення норм процесуального права, не спростував доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності та не взяв до уваги приписи статті 378 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з врахуванням наведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог Верховного Суду, зазначених в постанові від 31 липня 2024 року апеляційним судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , проживає разом з дідусем ОСОБА_2 , який займався її доглядом та вихованням.

З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що комісія встановила факт ухилення батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим вважала за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно їх доньки ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 звернувся до Свалявського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Проте, ОСОБА_1 заперечує підсудність справи Свалявському районному суду Закарпатської області, посилаючись на те, що ні позивач, ні відповідачі не зареєстровані на території відповідного району. Щодо свого місця реєстрації зауважувала, що з жовтня 2021 року вона офіційно зареєстрована та проживає у м. Львові (а.с. 100-103, т. 1).

Факт реєстрації свого місця проживання у м. Львові з жовтня 2021 року підтверджує відомостями Єдиного державного демографічного реєстру, а також встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 308/17019/21, № 308/22432/23 (а.с. 151-153, 169-172, 216-216в, т. 3).

Позивач у відповідь на зазначені доводи відповідачки зазначав, що до січня 2024 року ОСОБА_1 мала подвійне місце реєстрації і в м. Львів, і в с. Голубине (а.с. 187-188, т.3).

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, засадах цивільного судочинства, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя. По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, це підсудність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати цивільне провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна цивільна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст.7 Загальної декларації прав людини та ч.1 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з частиною 1статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно із статтею 28 ЦПК України визначено перелік справ підсудність яких можлива за вибором позивача.

Відповідно до частини 16 статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Як вбачається з змісту статті 28 ЦПК України позов про позбавлення батьківських прав не входить до переліку справ, підсудність яких, крім визначеної законом (частина 1статті 27 цього Кодексу), може бути також визначена за вибором позивача.

Положення статті 28 ЦПК України не можуть бути застосовані при визначені підсудності позову про позбавлення батьківських прав, отже не можуть бути застосовані і, зокрема, положення частини 16 статті 28 ЦПК України, можливість вибору позивача до якого суду звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав, - відсутня, оскільки підсудність такої справи визначена законом.

Таким чином, з аналізу зазначених статей вбачається, що справи про позбавлення батьківських прав розглядаються за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, згідно зі статтею 27 ЦПК України.

Поєднання в одному провадженні двох позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не суперечить положенням процесуального закону, отже, не впливає на правильність визначеної судом територіальної юрисдикції (підсудності) такої справи і узгоджується з положеннями частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто позовна вимога про стягнення аліментів на дитину, яка поєднується із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, є похідною від останньої.

Таким чином, в даному випадку, підсудність справи має визначатись згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, ОСОБА_2 зазначав, що він проживає, а відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з чим позов пред`явлено до Свалявського районного суду Закарпатської області.

ОСОБА_2 зазначав, що він зареєстрований у АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 68-70). Зазначене підтверджується також наявною у матеріалах справи копією паспорта позивача (т. 1, а.с. 9).

У заяві від 05 грудня 2022 року ОСОБА_3 зазначив адресу свого місця проживання: АДРЕСА_3 (т.2, а.с. 102).

Відповідно до листа відділу «Центр надання адміністративних послуг» Свалявської міської ради, Закарпатської області від 15.09.2022 р. за № 820 на запит суду повідомлено, що згідно даних реєстру територіальної громади ДМС України громадянин ОСОБА_3 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , не значиться (т.1, а.с. 92).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ужгородської міської ради, а саме відділу реєстрації місця проживання від 25.11.2022 р. за № 2316/13-06 на запит суду повідомлено, що відповідно до відомостей реєстру територіальної громади ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 25.11.2022 року по м. Ужгороду не значиться (т. 1 а.с. 185).

З відповіді №1174492 від 06.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , дата реєстрації 30.05.2024 (т.4, а.с. 220).

Зазначене стверджує ту обставину, що станом на день подання позову до ОСОБА_3 , останній не мав зареєстрованого місця проживання, а таке зареєстрував тільки 30.05.2024 року після постановлення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Звертаючись у суд 22 червня 2021 року з даним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у позовній заяві ствердив, що після того як у 2021 році ОСОБА_1 продала квартиру в АДРЕСА_6 у якій проживала зі своєю сім`єю, вона виїхала із Закарпатської області у невідомому напрямку.

Зазначене як мінімум вказує на те, що ОСОБА_1 разом з сім`єю проживала в м. Ужгороді та аж ніяк не в с. Голубине, Мукачівського району, а в 2021 році виїхала із Закарпатської області.

Зі змісту Витягу з реєстру Львівської територіальної громади за № 2024/000213831 від 08.01.2024 р., який сформовано в ДП ДІЯ вбачається, що ОСОБА_1 була з 29 жовтня 2021 р. по 08 січня 2024 р. зареєстрована в м. Львів, Львівської області (т. 5 а.с. ).

А згідно відповіді №1174431 від 06.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 , дата реєстрації 10.01.2024 (т.4 а.с. 223).

Наведене у сукупності дає підстави апеляційному суду для твердження, що ОСОБА_1 з 29 жовтня 2021 року і по теперішній час є зареєстрованою та де і проживає так це м. Львів, а не с. Голубине, Мукачівського району, Закарпатської області.

Адвокат Орбан Н.Л., яка представляє інтереси ОСОБА_2 надала колегії суддів довідку, видану Полянською сільською радою Мукачівського району №1348/01-14 від 20.08.2024 з якої слідує, що ОСОБА_1 згідно реєстру територіальної громади була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 в період з 03.09.2021 по 10.01.2024.

Проаналізувавши дану довідку у взаємозв`язку і іншими доказами та обставинами справи, колегія суддів оцінює таку критично з тих підстав, що не узгоджується з тими доказами, які вище наведено. У зв`язку із чим, колегія суддів не приймає таку до уваги з підстав недостатності зазначеного доказу.

Відтак, апеляційний суд, перевіривши доводи відповідачки ОСОБА_1 та встановивши що остання проживає в м. Львові, дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_2 слід було звертатися з цим позовом за місцем її реєстрації в м. Львів.

Частиною 1 статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що постановлене з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), що в свою чергу передбачає зазначену цивільну справу, відповідно до вимог п. 1. ч. 1 ст. 31 ЦПК України, належить передати на розгляд до іншого суду, яким є Залізничний районний суд в м. Львів, Львівської області.

Щодо заяв/клопотань про винесення окремих ухвал в справі відносно сторін

ОСОБА_1 подала заяви/клопотання про винесення окремих ухвал щодо представника ОСОБА_2 - адвоката Орбан Н.Л.

Доводи вказаної заяви зводяться до того, що ОСОБА_1 вважає, що адвокатом Орбан Н.Л. подаються до суду докази, які містять ознаки підроблених документів є недостовірні та сфальсифіковані. Вважає, що адвокат Орбан Н.Л. збирає конфіденційну, персональну інформацію щодо неї та поширює таку.

Згідно зі статтею 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Згідно частини другої статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

При цьому вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Крім цього, доводи ОСОБА_1 щодо фальсифікації адвокатом Орбан Н. Л. поданих до апеляційного суду документів не можуть бути взяті до уваги, як обґрунтовані, оскільки факт підроблення зазначеною особою документів та їх використання не встановлений у передбаченому кримінальним законом порядку.

Подана адвокатом Орбан Н.Л. довідка Полянської сільської ради Мукачівського району №1348/01-14 від 20.08.2024 щодо часу реєстрації ОСОБА_1 не може рахуватися такою, як втручання в особисте життя та збирання конфіденційної, персональної інформацію щодо відповідачки, оскільки така інформація надавалася адвокату за адвокатським запитом, що передбачено законом.

А звідси, апеляційний суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали відносно адвоката Орбан Н.Л., оскільки остання діяла відповідно до вимог закону та норм ЦПК України щодо збирання та подання доказів до суду.

Не підлягає задоволенню також заява адвоката Орбан Н.Л., яка представляє інтереси ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали щодо зловживання відповідачкою ОСОБА_1 процесуальними правами. Вказує, що ОСОБА_1 в численних заявах та клопотаннях, які нею подано до апеляційного суду, зазначає обставини, що не стосуються предмету розгляду цієї справи, образливо та неправдиво називає позивача «злочинцем», проявляє неповагу до сторін. Такі дії відповідачки вважає порушенням процесуальних прав.

Однак, апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі щодо відповідача ОСОБА_1 , а тому у задоволенні відповідної заяви адвоката Орбан Н.Л., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , слід відмовити.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 262, 367, 369, 374, 378, 382, 384, 385, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

У задоволенні клопотання Орбан Наталії Леонідівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до Залізничного районного суду в м. Львів, Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: