ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/264/25 Справа № 204/3795/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_4 ,

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана заява представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2024року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом проти Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк), в якому вимагала: визнати неправомірними дії посадових осіб АТ КБ «ПриватБанк» щодо неповернення їй на банківський рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів вказаних у заявках на повернення коштів: №№ 2841530, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 , НОМЕР_42 , НОМЕР_43 , 2841483 на загальну суму 33 829,40грн; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити переказ суми платіжних операцій за заявками на повернення коштів №№ НОМЕР_44 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 2841457, 2841458, 2841459, 2841460, 2841461, 2841462, 2841463, 2841464, 2841465, 2841466, 2841467, 2841468, 2841469, 2841470, 2841471, 2841472, 2841473, 2841474, 2841475, 2841477, 2841478, 2841479, 2841480, 2841481, 2841482, 2841483 на загальну суму 33 829,40грн на її рахунок № НОМЕР_1 ; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 29 серпня 2006року на підставі її заяви відповідач відкрив їй картковий рахунок № НОМЕР_45 та надав кредитну картку SAMDN9531 з номером НОМЕР_46 . Довготривале користування картковим рахунком через сплив строку дії карток зумовлювало її декілька разів змінювати картку і тому станом на 06 січня 2024року номер її картки був НОМЕР_47 . 05 січня 2024року на її карту було зараховано 103 728,00грн. Залишок на карті після зарахування склав 66 212,97грн. 06 січня 2024року з 20 год. 54 хв. і до 22 год. 10 хв. з цієї картки невідомою особою були здійсненні банківські операцій, зокрема, 79 разів списувались грошові кошти в розмірі 19,99 доларів США еквівалент 768,85грн. Загалом було списано з картки 60 739,15грн. Проміжки від списань коштів складали в більшості випадків від 27 секунд до 1 хвилини в терміналі TWITERM. Оскільки 06 січня 2024року під час здійснення цих банківських операцій (транзакцій) на фінансовий номер телефону позивачки НОМЕР_48 від відповідача ніяких дзвінків або CMC-повідомлень про необхідність підтвердити переказ коштів позивачка не отримувала, а про списання коштів дізналась випадково телефон вібрірував і вона подумавши, що це смс-сповіщення про повітряну тривогу, взяла телефон щоб відключити сповіщення, побачила, що активований її інтернет-банкінг «Приват24», в який вона ані за допомогою коду, ані за допомогою паролю фейс айді зайти не може, вона відразу звернулась на гарячу лінію відповідача 3700 і заблокувала картку. Одночасно із заблокуванням картки були три спроби в 22 год. 11 хв. з різницею в 29 секунд списати грошові кошти в розмірі 19,99 доларів США, але вони не вдались. Зранку 07 січня 2024року відповідач звернувся до неї з телефонним запитом чи розуміє вона, що хтось зараз пробує зайти на її аккаунт. Вона повідомила відповідачу, що не розуміє хто це робить, особисто вона нікому ніколи своїх паролів не від телефону, не від доступу до інтернет-банкінгу «Приват24», ні номерів карток та їх пін-коду і cvv-коду не повідомляла, рахунок заблокований, нову додаткову картку вона не замовляла. Після розмови відповідач надіслав позивачу на інтернет-банкінг «Приват24» сформовані ним заявки на повернення списаних коштів за 79 банківськими операціями. 08 січня 2024року позивач звернулась із заявою про вчинення злочину до Відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 08 січня 2024року за фактом звернення позивачки відкрите кримінальне провадження № 0000018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Станом на 13 лютого 2024року це кримінальне правопорушення перекваліфіковане на ч.4 ст. 185 КК України; станом на 11 квітня 2024року досудове розслідування триває. Крім того, адвокат позивачки звертався до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив роз`яснити, що значить банківська операція OCULUS DIGITAL, яка зазначена у виписці по картці в таблиці в графі ДЕТАЛІ ОПЕРАЦІЇ та повідомити чому поряд з банківською операцією OCULUS DIGITAL зазначено місто Dublin. Відповідач на адвокатський запит надав відповідь про те, що банківська операція OCULUS DIGITAL це Oculus Rift шолом віртуальної реальності з широким полем зору (щось по типу ігри до цих окулярів або додатки), а поряд з банківською операцією OCULUS DIGITAL зазначено місто Dublin, тому що мерчант ТТ Oculus Digital знаходиться в місті Dublin Ірландія. Разом з тим, відповідач повідомив, що він після звернення позивачки 06 січня 2024року подав заявки на оскарження згідно правил Міжнародної платіжної системи та порекомендував самостійно звернутись до ТТ Oculus Digital для повернення коштів або звертатись в правоохоронні органи. З огляду на те, що 06 січня 2024року в момент телефонного звернення позивачки до відповідача заблокувати картковий рахунок о 22 год. 11 хв. відбувався процес 80-го списання, який не вдався через заблокування рахунку, то відповідачу було вже відомо, що доступ до карткового рахунку був несанкціонований. Про те, що волевиявлення на вчинення вказаних банківських операцій у позивачки не було свідчить і те, що відповідач оскаржував 35 списань за правилами Міжнародної платіжної системи, і за результатами цих оскаржень стало повернення відповідачем позивачці 01 березня 2024року та 16 березня 2024року грошових коштів по 35-ти заявках на повернення коштів з № 2841540 по №2841574 включно на загальну суму 26 909,75грн шляхом зарахування на рахунок НОМЕР_1 . Факт того, що відповідач не буде більше повертати останні кошти по іншим 44-ом заявкам на повернення коштів №№ 2539 та заявкам на повернення коштів №№ 2475, 2483 підтверджує відповідь відповідача на 6 пункт адвокатського запиту № 21/24 від 16 березня 2024року, зокрема, «Інші операції мають бути оскарженні через правоохоронні органи». Те що Банк взагалі не забезпечив позивачці безпечне зберігання коштів на цьому картковому рахунку свідчить і той факт, що навіть після того як позивачка замінила картку, 08 січня 2024року був знову кимось здійсненний несанкціонований доступ до її карткового рахунку, адже хтось з нього намагався списати 1 бразильский реал. У зв`язку з цим, позивачка вважала, що відповідач не забезпечив безпечний доступ до індивідуальної облікової інформації надану ним позивачці та під час здійснення списань з карткового рахунку не вчинив необхідних дій пов`язаних з повідомлення про виконання 79-ти операцій, тим самим діяв протиправно, а тому є відповідальним за нанесену шкоду позивачці через несанкціонований доступ до її рахунку та отримання третіми особами з цих рахунків належних їй грошових коштів в розмірі 60 739,15грн. Оскільки по 35-ти заявкам з № 2841540 по № 2841574 повернення грошових коштів в розмірі 26 909,75грн відповідач зробив, бо міжнародною платіжною системою підтверджене незаконне списання з карткового рахунку позивачки, то вона вважала, що грошові кошти в розмірі 33 829,40грн по іншим 44-ма заявкам на повернення коштів №№ 2539, №№ 2475, 2483 відповідач повинен повернути позивачці з тих же самих причин ознак незаконного списання через несанкціонований доступ до карткового рахунку позивачки, який своєю бездіяльність допустив відповідач.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачка зазначала, що у 2023році вона потрапила у ДТП і 05 січня 2024року на її картковий рахунок було зараховано 103 728,00грн страхового відшкодування. Частка цієї суми покрила картковий кредит, а частка залишилась для повернення боргу за ремонт автомобіля. Оскільки ремонт ушкоджень своєї автівки вона зробила раніше, ніж отримала страхове відшкодування, за рахунок своїх коштів і позичених у своїх друзів, то позичені 55 000,00грн вона планувала віддати з коштів, що їй будуть відшкодовані. Оскільки відповідач не зберіг грошові кошти позивачки, то вона була змушена виправдовуватись та просити друзів відтермінувати їй погашення боргу на невизначений строк, оскільки коли Банк поверне їй кошти, що зникли з карткового рахунку, вона не знає. Тобто тим самим дала змогу людям думати про неї як про непорядну людину. Також факт того, що позивачка має цю картку як єдиний електронний гаманець, а відповідач ніяк не реагував на 79 списань, зокрема, не надіслав їй жодного смс-повідомлення, жодного дзвінка на підтвердження згоди здійснення операції, зумовили перебування її психіці у стресовому стані. Факт того, що навіть після зміни картки, доступ до її рахунку був доступний третім особам, ще більше пригнітили її моральний стан, оскільки зневіра у порядності фінансової установи, зокрема, здатності забезпечити зберігання її грошей, змусили її витрачати час на пошуки іншого Банку, більш відповідальнішого за безпеку та зберігання грошей на карткових рахунках клієнтів. Також вказувала, що оскільки в умовах війни позивачка має нерегулярний дохід, тому через неправомірну поведінку відповідача вона аби захистити свої права має нести ще витрати на професійну правничу допомогу та постійно перебувати у стресовому стані через відкриті кримінальні і судові провадження. Оскільки вищевказані права позивачки порушені відповідачем, внаслідок яких вона отримала моральні страждання, які змінили її нормальний життєвий стан та її настрій, мало місце настання негативних наслідків у вигляді недостатньої кількості грошових коштів та через неповернення боргів у друзів змінились ставлення до неї як до порядної людини, то вона має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок її порушених прав, яку оцінила у 10 000,00грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо неповернення ОСОБА_4 на банківський рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів вказаних у заявках на повернення коштів: №№ 2841530, 2841531, 2841532, 2841533, 2841534, 2841535, 2841536, 2841537, 2841538, 2841539, 2841449, 2841450, 2841451, 2841452, 2841453, 2841454, 2841455, 2841456, 2841457, 2841458, 2841459, 2841460, 2841461, 2841462, 2841463, 2841464, 2841465, 2841466, 2841467, 2841468, 2841469, 2841470, 2841471, 2841472, 2841473, 2841474, 2841475, 2841477, 2841478, 2841479, 2841480, 2841481, 2841482, 2841483 на загальну суму 33 829,40грн. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити переказ суми платіжних операцій за заявками на повернення коштів №№ 2841530, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 2841533,2841534, 2841535, 2841536, 2841537, 2841538, 2841539, 2841449, 2841450, 2841451, 2841452, 2841453, 2841454, 2841455, 2841456, 2841457, 2841458, 2841459, 2841460, 2841461, 2841462, 2841463, 2841464, 2841465, 2841466, 2841467, 2841468, 2841469, 2841470, 2841471, 2841472, 2841473, 2841474, 2841475, 2841477, 2841478, 2841479, 2841480, 2841481, 2841482, 2841483 на загальну суму 33 829,40грн на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Заяви та клопотання подані учасниками справи

07 квітня 2025року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтовувалась тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту заяви дійшов висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , надала: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1278262 від 13 квітня 2024року; договір про надання правничої допомоги № 18/01/2024 від 18 січня 2024року; акт приймання-передачі правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2025року; платіжну інструкцію № @2PL179937 від 10 лютого 2025року про оплату послуг за надання правової допомоги по договору № 18/01/2024 від 18 січня 2024року на суму 5 000,00грн (а.с.4-10 т.2).

В акті приймання-передачі правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2025року адвокат ОСОБА_5 навела види правничої допомоги, які були надані, а саме складання відзиву на апеляційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024року 5 000,00грн. Також підписанням цього акту сторони підтвердили, що клієнт не має претензій до наданої адвокатом правничої допомоги.

Згідно платіжної інструкції № @2PL179937 від 10 лютого 2025року ОСОБА_4 сплатила на користь адвоката ОСОБА_5 5 000,00грн в якості оплати за надання правової допомоги по договору № 18/01/2024 від 18 січня 2024року.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачкою ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив відмовити в її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, установивши, що заява про розподіл судових витрат та докази їх понесення подані позивачкою з дотриманням вимог статті 141 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також не призведе до надмірного збагачення позивачки, а тому відповідні доводи АТ КБ «ПриватБанк», викладені у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованими.

Тож, оскільки Дніпровський апеляційний суд постановою від 03 квітня 2025року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024року в оскаржуваній частині без змін, однак не вирішив питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, то наявні підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_49 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025року.

Судді: