ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/556/24 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/818/433/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2024 року, по цивільній справі №642/556/24 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лисенко Андрій Олександрович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» про визнання договору недійсним, в порядку захисту прав споживачів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним, в порядку захисту прав споживачів, в якому просила визнати недійсним Договір про реструктуризацію боргу від 13.12.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» та ОСОБА_1 , а також стягнути 100 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 02.10.2006 між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CM-SME700/039/2006 від, за яким було надано кредитні кошти у сумі 33 500 євро. 07.09.2007 між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CM-SME700/123/2007 від 07.09.2007, за яким Позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 50000 доларів США.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі №642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 у розмірі 714 112 грн 06 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № СМ-SME 700/123/2007 у розмірі 1 035 720 грн 80 коп.

Постановою Харківського апеляційного суду у справі №642/2951/14-ц від 04 квітня 2019 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова у справі №642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 в розмірі 714 112 грн 06 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605 грн 41 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 57 450 грн 65 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 357 056 грн та за кредитним договором № CM-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720 грн 80 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814 грн 13 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 114 046 грн 67 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 517 860 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 642/2951/14-ц від 04.11.2019 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2018 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишено без змін.

13.12.2019 між ТОВ "ФК "Карточка плюс" та ТОВ "ФК "МАНІТУ" було укладено договір факторингу, яким було передано право грошової вимоги за Кредитними договорами, загальна сума вимоги до Позичальника становить 1 749 832, 86 грн., як і визначено судовими рішеннями.

13.12.2019 між ТОВ ФК "МАНІТУ" та ОСОБА_1 було укладено договір про реструктуризацію сплати боргу, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась погасити 36000 $ (тридцять шість тисяч доларів) США не пізніше тридцяти шести місяців з дня підписання цього Договору одноразовим платежем або частинами; а також сплачувати щомісяця 3% від залишку узгодженої суми заборгованості (п. 1.1. Договору).

Позивач вважає, що при укладанні зазначеного договору про реструктуризацію боргу від 13.12.2019 її було введено в оману, оскільки у ТОВ Фінансова компанія Маніту відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій та відповідно для отримання коштів в іноземній валюті, а ОСОБА_1 було введено в оману щодо істотних умов договору, враховуючи, що сума боргу в рішеннях суду, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та майнові вимоги про яку було відступлено до ТОВ «ФК «Маніту», була зазначена у валюті гривня. А тому просила визнати Договір про реструктуризацію боргу від 13.12.2019 недійсним.

Крім того, оскільки внаслідок порушення прав споживача та укладення договору про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019 із зазначенням зобов`язання в іноземній валюті було введено ОСОБА_1 в оману, зазначене вплинуло на її емоційний стан. Наразі у Київському районному суді м. Полтави перебуває справа № 642/394/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Маніту заборгованості у розмірі 2 219 819, 31 грн за договором про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019. Оскільки розмір заборгованості через введення споживача в оману збільшилася орієнтовно на 1 000 000, 00 грн., тому позивач просить стягнути 100 000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір про реструктуризацію боргу від 13.12.2019, укладений між ТОВ «ФК «Маніт» та ОСОБА_1 .

В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Маніту» на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 11 червня 2024 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Маніту» про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Маніту» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення першої інстанції та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку був укладений договір про реструктуризацію боргу, що не передбачають наявності індивідуальної ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Вказує, що договір про реструктуризацію було укладено 13.12.2019 року, відповідно до п.1.1. договору про реструктуризацію боргу від 13.12.2019 ОСОБА_1 зобов`язалась погасити заборгованість в сумі 36000 доларів США не пізніше 36 місяців з дня підписання цього договору одноразовим платежем або частинами.

Отже про захист свої порушених прав боржник за кредитом звернувся до суду лише в 2024 року, рабо порушуючи встановлені законом строки позовної давності.

Вважає, що позивач замовчує про те, що 05 липня 2021 року Ленінським районним судом м. Харкова прийнято рішення по справі №642/276/21, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «Маніту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані на підставі договору реструктуризації від 13.12.2019 року.

Вказує, що у разі, якщо кредитор вже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Просить суд врахувати той факт, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 05 липня 2021 року у справі №642/276/21 оцінка договору реструктуризації від 13,12.2019 року вже надана та задоволено позов ТОВ «ФК «Маніту» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за відсотками, які нараховані на підставі договору реструктуризації від 13.12.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що наявність судових рішень про стягнення грошових коштів у гривнях та відсутність у ТОВ «ФК «Маніту» ліцензії на здійснення валютних операцій свідчать про введення ОСОБА_1 в оману щодо істотних умов договору.

Вважає, що ОВ «ФК «Маніту» не мали можливості укласти договір про реструктуризацію сплати боргу та визначити суму заборгованості у іноземній валюті та отримувати кошти на погашення заборгованості у іноземній валюті. Натомість визначення в договорі про реструктуризацію сплати боргу заборгованість в іноземній валюті свідчить про намір ТОВ «ФК «Маніту» отримати прибуток на підставі збільшення права вимоги у зв`язку зі зміною курсу іноземної валюти до національної валюти України гривні.

Зазначає, що попередні кредитори звернулися до суду з метою захисту порушених прав та отримано судові рішення про стягнення заборгованості саме у гривні. Відповідно ТОВ «ФК «Маніту» позбавлена можливості змінювати валюти зобов`язання після отримання рішення суду.

Вважає, що відсутність у ТОВ «ФК «Маніту» ліцензії на здійснення валютних операцій, а також відсутність можливості зміни валюти зобов`язання після отримання судового рішення надало суду першої інстанції всі підстави для визнання договору про реструктуризацію сплати боргу від 13.12.2019 року недійсним та ухвалити законне та справедливе рішення по даній справі.

Зауважує, що відповідач у суді першої інстанції про застосування строків позовної давності не заявляв, отже застосування таких строків у суді апеляційної інстанції не вбачається за можливе.

Окрім цього, вважає, що строки позовної давності продовжувались у зв`язку з карантином та введенням військового стану, тому не пропущені.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, відповідно до ст.ст. 367,368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Для здійснення операцій з отримання іноземної валюти - небанківській фінансовій установі, якою є ТОВ ФК Маніту, необхідно мати відповідну ліцензію.

Згідно із інформацією Комплексної інформаційної системи Національного банку України, наданої представником позивача до матеріалів справи у вигляді роздруківки з офіційного веб-сайту: https://kis.bank.gov.ua/Home/SrchViewLic/2733, вбачається, що у ТОВ ФК Маніту наявні діючі ліцензії: - надання послуг з фінансового лізингу від 07.02.2019 року; - надання послуг з факторингу з 07.02.2019 року; - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 07.02.2019 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на дату укладання спірного Договору про реструктуризацію сплати боргу у ТОВ ФК "Маніту" була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій.

При цьому, згідно із судовими рішеннями у справі №642/2951/14-ц, які набрали законної сили, а також згідно із Договором факторингу від 13.12.2019, за яким ТОВ «ФК «Маніту» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року, загальна сума заборгованості становить 1 749 832, 86 грн. та, відповідно, вказана сума заборгованості підлягає поверненню у визначеній цими рішеннями та договором валюті.

Таким чином, наявність судових рішень про стягнення грошових коштів у гривнях та відсутність у ТОВ ФК Маніту ліцензії на здійснення валютних операцій свідчать про введення ОСОБА_1 в оману щодо істотних умов договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.10.2006 між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CM-SME700/039/2006, за яким ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у сумі 33 500 євро. (а.с. 9-13)

07.09.2007 між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CM-SME700/123/2007 від 07.09.2007, за яким ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у сумі 50000 доларів США. (а.с. 18-22)

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 у розмірі 714 112 грн 06 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № СМ-SME 700/123/2007 у розмірі 1 035 720 грн 80 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. (а.с. 31-33)

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Ленінського районного суду міста Харкова у справі № 642/2951/14-ц від 05 травня 2018 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" суму заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року № СМ-SME 700/039/2006 в розмірі 714 112 грн 06 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 299 605 грн 41 коп., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 57 450 грн 65 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 357 056 грн. та за кредитним договором № CM-SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 1 035 720 грн 80 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 403 814 грн 13 коп., суми заборгованості за відсоткам за користування кредитом - 114 046 грн 67 коп., суми пені за прострочення виконання зобов`язань 517 860 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с.28-30)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 642/2951/14-ц від 04.11.2019 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2018 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишено без змін. (а.с.26-27)

Таким чином, хоча кредитні кошти були отримані в первісних кредиторів в іноземній валюті, судовим рішенням визначено повернення суми заборгованості в національній валюті України гривні.

13.12.2019 між ТОВ "ФК "Карточка плюс" та ТОВ "ФК "МАНІТУ" було укладено Договір факторингу, за яким передано майнові права вимоги за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року. (а.с. 37-39)

Згідно з розділом 5 цього Договору, розмір заборгованості за кредитними договорами, який відступається, визначається за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2018 у справі №642/2951/14-ц, та становить 1 749 832.86 грн.

Вказаний розмір заборгованості, зазначений в Договорі факторингу, відповідає судовим рішенням у справі №642/2951/14-ц, з урахуванням апеляційного та касаційного оскарження.

13.12.2019 між ТОВ ФК "МАНІТУ" та ОСОБА_1 було укладено договір про реструктуризацію сплати боргу. (а.с. 41)

Згідно із вказаним спірним договором, ОСОБА_1 зобов`язалась погасити заборгованість за кредитними договорами №СМ-SME 700/039/2006 від 02 жовтня 2006 року та №СМ- SME/700/123/2007 від 07 вересня 2007 року в розмірі 36 000 $ (тридцять шість тисяч доларів) США не пізніше тридцяти шести місяців з дня підписання цього Договору одноразовим платежем або частинами; а також сплачувати щомісяця 3% від залишку узгодженої суми заборгованості (п. 1.1. Договору).

Частина 3 ст. 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Операції з валютними цінностями банки та інші фінансові установи, до яких належить відповідач, мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93.

Таким чином, як вбачається з тексту спірного договору про реструктуризацію заборгованості його предметом був вищевказаний кредитний договір, укладений у іноземній валюті, а відповідач при його укладенні не мав відповідної ліцензії. Встановивши ці обставини, суд першої інстанції відповідно до ст. 215 ЦК України правильно визнав його недійсним. Той факт, що існують інші рішення суду, які були ухвалені на користь відповідача на підставі спірного договору не свідчать про зловживання правом з боку позивача, оскільки вказаний договір реструктуризації не предметом спору у вказаних справах.

Отже, спірний договір реструктуризації був укладений відповідачем поза межами його повноважень і про таку істотну обставину позивачку не було умисно повідомлено відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний договір був укладений під впливом обману, що відповідно нормі ст. 230 ЦК України також є підставою для визнання його недійсним.

Як пояснили представники сторін спірний договір реструктуризації був укладений за ініціативою саме відповідача, а не позивачки, тому доводи скарги щодо зловживання правом у даному випадку є безпідставними.

Наведене свідчить, що вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.