ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/375/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

секретар: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс банк», третя особа - державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлана Олександрівна, про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи звернулася до суду з позовом до АТ «Сенс банк», третя особа - державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. про визнання дій протиправними та скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивач є власником двокімнатної квартири, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 2008 року, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2008 року.

15.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 08Ж016-К. Відповідно до пункту 1.2 вказаного кредитного договору, кредит було надано для придбання нерухомого майна, а саме, квартири загальною площею 59,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15.02.2008 року між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надала в якості забезпечення умов Кредитного договору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 59,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачці стало відомо про факт позбавлення її права власності та реєстрацію права власності на належне їй майно за АКБ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору 07.04.2020 року після першого судового засідання у справі № 335/12559/20 (провадження № 2/335/109/2021) за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття їх з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном.

Зокрема, позивачці стало відомо, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер 159319748 від 13.03.2019 року, державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 11 березня 2019 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019, 11:43:19 був внесений запис за номером 30665129 від 11.03.2019р. 11:03:11, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення власності зазначена Додаткова згода № 1, серія та номер 2211, видана 23.06.2009 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу; іпотечний договір № 08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Також, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер 199283967 від 06.02.2020 року, державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.01.2020, 10:42:42 був внесений запис номер 35148389 від 16.01.2020р. 12:20:42, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка стверджує, що вищевказані документи, наявність яких є передумовою для набуття Банком-Іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, з боку АТ «Укрсоцбанк» не були надіслані іпотекодавцю ОСОБА_1 , і державний реєстратор Ільющенков С.О. без вищезазначених документів не мав права вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію права власності.

Таким чином, рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 30665129 ) є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Вважає, що АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», набув права власності на двокімнатну іпотечну квартиру в АДРЕСА_1 , всупереч законодавству України.

Зазначає, що у Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Протиправність оспорюваних рішень державного реєстратора та вчинених ним реєстраційних записів, за ствердженням позивача, полягає в наступному.

Державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АКБ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем за відсутності необхідного переліку документів у порушення п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014р. № 1127, а саме, вищевказані документи, наявність яких є передумовою для набуття Банком-Іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, з боку АТ «Укрсоцбанк» не були надіслані іпотекодавцю ОСОБА_1 , і державний реєстратор Ільющенков С.О. без вищезазначених документів не мав права вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію прав власності.

Також, на спірні відносини поширюються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірний об`єкт нерухомості був переданий в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредиту в іноземній валюті, і водночас на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій та рішень, а також на момент розгляду цієї справи, використовується позивачем як єдине місце проживання.

На переконання позивачки, внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» згідно положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» відбудеться відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме залишиться чинним запис про реєстрацію права власності на квартиру за позивачкою.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50771033 від 23.01.2020 року 10:42:42 Державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни, яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (нині - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»);

- скасувати реєстраційний запис Державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про право власності № 35148389 від 16.01.2020 року 12:20:42 на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (нині - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Сенс банк», третя особа - Державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлана Олександрівна, про визнання дій протиправними та скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи подала апеляційну скарга, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах цивільної справи № 335/12559/19 за позовом АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа Банк» та державного реєстратора про визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно міститься копія реєстраційної справи про реєстрацію права власності на вказану іпотечну квартиру за первісним іпотекодержателем АТ «Укрсоцбанк». В матеріалах реєстраційної справи відсутнє листування між іпотекодержателем (Банком) та ОСОБА_1 , яка була на той час власником іпотечної нерухомості, про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором.

Стосовно твердження суду про те, що відповідно до чинного законодавства всі документи, які подаються державному реєстратору для проведення реєстраційної дії, підлягають скануванню і внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в електронному вигляді, а в паперовому вигляді повертаються заявнику, зазначає наступне.

По-перше, в реєстраційний справі, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 335/12559/19 не зазначено, які саме документи були надані державному реєстратору для перереєстрації права власності за Банком, та які з них були відскановані і внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в електронному вигляді.

По-друге, відповідно до вимог чинного цивільного процесуального кодексу України, на вимогу суду надаються всі документи, які були покладені в основу здійснюваної реєстраційної дії. Якщо б ці документи дійсно були б в електронному вигляді у справі, то їх не було складно роздрукувати на вимогу суду та надати.

По-третє, Департаментом реєстраційних послуг при направленні справи до суду ніде не було вказано, що законодавство обмежує надавати на вимогу суду всі документи (зазначити перелік документів, які містяться в електронному вигляді) по даній реєстраційній справі.

Документами, які подаються відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця разом з описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком про оплату поштових послуг за направлення такого повідомлення або розпис іпотекодавця про те, що вона особисто отримала вимогу про виконання порушеного зобов`язання за Кредитним договором.

Також вважає, що судом передчасно було прийнято рішення про розгляд зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Очевидно, що ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, результати розгляду справи мають велике значення для позивача ОСОБА_1 , оскільки результатом державної реєстрації права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (нині - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»), стало вибуття з власності позивача зазначеної квартири.

Також, при поданні позовної заяви було зазначено, що в подальшому готується клопотання про виклик та допит в якості свідків мешканців будинку АДРЕСА_2 , в підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 з 2014 року проживає по АДРЕСА_1 , оскільки це єдине житлове приміщення, яке в неї було та є.

Щодо викладених у рішенні суду обставин стосовно застосування до даних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року (чинний на час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень) зауважує наступне.

Квартира, яка є предметом іпотеки, загальна площа якої становить 59,4 кв.м, є єдиним нерухомим житловим майном, що знаходиться у власності позивача, тим паче наразі є єдиним постійним місцем проживання позивача, а тому не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Тобто, за змістом цього Закону згода іпотекодавця є обов`язковою.

Так, стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

При цьому мораторій також розповсюджується і на позасудове звернення стягнення на спірне іпотечне майно за ст. 37 Закону України «Про іпотеку», згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18.

В підтвердження того факту, що вказана квартира є єдиним нерухомим житловим майном позивача, яке використовується як постійне місце проживання, до матеріалів справи долучалися наступні докази: Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 329068238 від 13 квітня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить тільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Вважає, що АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (нині - АТ «СЕНС БАНК») набув права власності на двокімнатну іпотечну квартиру в АДРЕСА_1 , всупереч законодавству України, а тому дії реєстратора слід визнати незаконними і вказане рішення скасувати.

Від представника АТ «СЕНС БАНК» - адвоката Ременюк Т.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 335/1642/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., індексний номер 45925992 від 13.03.2019, яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», а також про скасування реєстраційного запису № 30665129 від 11.03.2019 про право власності АТ «Укрсоцбанк» на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У справі № 335/1642/23 позивач оспорювала законність рішень іншого державного реєстратора та вчинених ним реєстраційних записів, посилаючись на таке. Державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АКБ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем за відсутності необхідного переліку документів та в порушення пунктів 20, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014р. № 1127, а саме, за відсутності доказів того, що позивач отримувала від банку письмову вимогу про усунення порушень вимог кредитного та іпотечного договорів, а також доказів того, що з часу отримання позивачем такої вимоги минуло більше 30-ти днів. Також, що на спірні відносини поширюються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірний об`єкт нерухомості був переданий в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредиту в іноземній валюті, і водночас на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій та рішень, а також на момент розгляду цієї справи, використовується позивачем як єдине місце проживання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2024 року у справі № 335/1642/23 у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки судом було відхилені вказані доводи позивача як необґрунтовані. Крім того, суд зауважив, що оскарження рішень державного реєстратора Широківської сільської ради Запорізького району про реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за АТ «Укрсоцбанк» в будь-кому разі не є належним та ефективним способом захисту, оскільки станом на час звернення позивача до суду право власності зареєстроване за АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», рішенням іншого державного реєстратора, а саме державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.06.2024 року вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2024 року було залишено без змін, і набрало законної сили 19.06.2024 року.

Вказаними судовими рішеннями у справі № 335/1642/23 встановлено, що 15 лютого 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 08Ж016-К, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 58 063,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 14 лютого 2033 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 лютого 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № 08Ж016-1, згідно з умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 59,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 2.4.3 іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 4.5 договору іпотеки передбачено способи звернення стягнення, зокрема і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Встановлено, що 11 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» склало письмове повідомлення на ім`я позивача ОСОБА_1 (вих. № 110) про те, що банк вимагає сплатити борг за Кредитним договором №08Ж016-К від 15.02.2008, який станом на 06.12.2008 року складав 138 510,30 доларів США або 3 874 916,50 грн. за офіційним курсом НБУ, і попереджає, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначено реквізити для здійснення розрахунків по кредитному договору.

12 грудня 2018 року на адреси позивача банком направлені вимоги про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку їх невиконання. Листи направлені з описом вкладення. Зазначені листи позивач не отримала, що підтверджено копіями конвертів з відміткою працівників АТ "Укрпошта": "За закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер 159319748 від 13.03.2019 року, державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 11 березня 2019 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019, 11:43:19 був внесений запис за номером 30665129 від 11.03.2019р. 11:03:11, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення власності зазначена Додаткова угода №1, серія та номер 2211, видана 23.06.2009 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу; іпотечний договір 08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та єдиним акціонером АТ "Укрсоцбанк" затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк".

Згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.

15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту "г" пункту 11 частини четвертої статті 1 Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", пунктів 3.1, 5.3 постанови Правління Національного банку України від 27 червня 2008 року № 89 "Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників", було затверджено передавальний акт, відповідно до якого АТ "Альфа-Банк" у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно з пунктом 1 передавального акта від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ "Альфа-Банк".

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 25.03.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101, після вчинення оспорюваних реєстраційних записів державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.01.2020, 10:42:42, був внесений запис номер 35148389 від 16.01.2020р. 12:20:42, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для внесення цього запису був протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ Альфа-Банк, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ "Альфа-Банк"; рішення серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; передавальний акт, серія та номер: виданий 15.10.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С.; іпотечний договір № 08Ж016-К, серія та номер: 889, виданий 15.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С.; додаткова угода № 1, серія та номер: 2211, виданий 23.06.2009, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С.

01 грудня 2022 року змінено назву з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк".

Також, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 335/12559/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», державний реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання рішення про реєстрацію права власності протиправним, скасування рішень, записів та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у вищевказаній справі первісний позов було задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року встановлено факт законності вчинених реєстраційних дій та переведення права власності на спірну квартиру до банка, як до іпотекодержателя. Зазначене судове рішення набуло законної сили.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

Щодо письмової вимоги про усунення порушень та належного надіслання такої вимоги, судами у справі № 335/1642/23 встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто вересень 2019 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно з підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що "в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання".

У пункті 6.2 договору іпотеки сторони погодили, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз пункту 6.2 іпотечного договору від 10 травня 2007 року у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі за взаємною домовленістю встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбаченої частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку", та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, якщо вона здійснена у письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручена особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання такої письмової вимоги потрібно вважати дату її особистого вручення або дату поштового штемпеля відділення одержувача.

Запорізький апеляційний суд у справі №335/1642/23 також зазначив, що суд першої інстанції встановив, що 12.12.2018 АТ «Укрсоцбанк» цінними листами із вкладенням надіслав вказану вимогу за двома відомими адресами проживання позивача ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_1 . Обидва поштові відправлення повернулись не врученими позивачу з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Вказані факти підтверджуються фотокопіями поштових конвертів з описом вкладення з трек-номерами 563 і 555, що надані відповідачем, а також які зберігаються в матеріалах справи № 335/12559/19, досліджених під час розгляду цієї справи.

У разі дотримання іпотекодержателем належного порядку надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Неотримання позивачем вимог про усунення порушень у зв`язку з закінченням терміну зберігання та у зв`язку з відсутністю адресата не є відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірне майно.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції, щодо належного виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення іпотекодавцю повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованим. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 727/6254/22, провадження № 61-12607св23, у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 761/636/21, провадження № 61-16610св23.

Щодо застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то судовим рішенням суду апеляційної інстанції встановлено наступне.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII) (чинний на час здійснення оспорюваної реєстрації), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на відчуження.

Встановивши, що квартира, яка була передана в іпотеку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є єдиним місцем проживання позивача, а використовується для проживання інших осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зареєстровані за вказаною адресою та проживали в ній, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12559/19, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року, а проживає позивач в іншій квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , суд першої інстанції правильно вказав, що при реєстрації права власності за банком на іпотечну квартиру не були порушені положення Закону № 1304-VII.

Факт проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , позивачка зазначає в іпотечному договорі, в позовній заяві. Позивач не заперечувала, що станом на березень 2019 року вона була зареєстрована саме за адресою: АДРЕСА_3 , а не в іпотечній квартирі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої станції, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, іншого майна на праві власності немає, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що іпотечне майно використовувалось нею як єдине місце проживання, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст. 81 ЦПК України. Обов`язковою умовою застосування валютного мораторію є не тільки відсутність у позичальника іншого майна у власності, але й він має використовувати таке нерухоме житлове майно як місце свого постійного проживання.

Напроти, з матеріалів справи вбачається, що станом на березень 2019 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та у всіх письмових зверненнях, які містяться в матеріалах справи зазначає своє місце проживання саме за цією адресою.

Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 використовується спірна квартира як місце її постійного проживання, остання суду не надала, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Надані стороною позивача копії рахунків на оплату комунальних послуг за 2019-2020 роки щодо спірного житла, де платником і володільцем особового рахунку зазначена позивач, як такі не можуть бути єдиним і достатнім доказом її проживання за цією адресою, оскільки як власник вона несе зобов`язання з утримання свого майна незалежно від того, чи проживає вона у ньому.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що в матеріалах реєстраційної справи №101, яка містить у цивільній справі № 335/12559/19, відсутні поштові відправлення банку з повідомленням ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на спірну квартиру, а тому не можна стверджувати, що такі документи надавались державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2021 у справі № 335/12559/19, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 та набрало законної сили, встановлений факт того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 вказаного Порядку, для переведення права власності на спірну квартиру за банком як до іпотекодержателя, тому доводи скаржника про ненадання банком таких документів державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій правомірно не були взяті до уваги судом при прийнятті рішення у справі № 335/1642/23.

Таким чином, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у справі № 335/12559/19, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року, встановлений факт того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вказаних вимог та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 Порядку. Також і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2024 року встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на спростування вказаного факту.

Суд першої інстанції правильно виснував, що з огляду на вищенаведені обставини, які встановлені судовими рішеннями, доводам позову ОСОБА_1 у цій справі, про те, що: "...документи, наявність яких є передумовою для набуття Банком-Іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, з боку АТ «Укрсоцбанк» не були надіслані Іпотекодавцю ОСОБА_1 , і державний реєстратор Ільющенков С.О. без вищезазначених документів не мав права вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію прав власності, а рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 30665129 ) протиправне, та підлягає скасуванню..." вже надано відповідної правової оцінки у вищенаведених судових рішеннях, які набрали законної сили.

Так, у рішенні суду від 20.03.2024 встановлено, що відповідачем доведено факт надсилання позивачу письмової вимоги про усунення порушень умов кредитного договору як передумови звернення стягнення на предмет іпотеки, як і факт того, що такого надсилання було достатньо для початку відліку 30-денного строку на усунення таких порушень, а тому посилання позивача на те, що вона таку вимогу не отримувала, не впливають за висновок суду щодо дотримання відповідачем узгодженого сторонами порядку.

Також постановою Запорізького апеляційного суду від 19.06.2024 року встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що Державний реєстратор вчинив реєстраційні дії щодо предмета іпотеки з додержанням норм чинного законодавства. Перехід права власності відбувся під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", проте позивач не надала доказів того, що квартира використовується для її постійного проживання та її родини, є її єдиним житлом. Крім того, зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у справі № 335/12559/19, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року, встановлено факт того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вказаних вимог та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 Порядку. Під час розгляду цієї справи позивачем не надано належних і допустимих доказів на спростування вказаного факту.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що у цій справі позивачем не надано жодного нового доказу, крім доказів, які були досліджені судами у вищевказаних рішеннях і яким вже було надано відповідної правової оцінки, і судами встановлено, у тому числі і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2021 у справі № 335/12559/19, яке залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 та набрало законної сили, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 вказаного Порядку, для переведення права власності на спірну квартиру за банком як іпотекодержателем.

Також вказаними рішеннями надано оцінку і доводам позивача щодо неврахування того, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та встановлено, що оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, іншого майна на праві власності немає, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що іпотечне майно використовувалось нею як єдине місце проживання, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст. 81 ЦПК України. Та встановлено, що станом на березень 2019 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та у всіх письмових зверненнях, які містяться в матеріалах справи, зазначала своє місце проживання саме за цією адресою. Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 використовується спірна квартира як місце її постійного проживання, остання суду не надала.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що жодних нових обставин позивачем не наводиться у позовній заяві, яка подана до суду 24.10.2024 року і є предметом судового розгляду, належних та достатніх доказів на спростування того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 вказаного Порядку для переведення права власності на спірну квартиру за банком як іпотекодержателем та на підтвердження того, що ОСОБА_1 використовується спірна квартира як місце її постійного проживання, суду не надано, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, і цим обставинам вже було надано правової оцінки судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Суд першої інстанції правильно виснував, що заявлені підстави позову в даній цивільній справі є аналогічними заявленим підставам позовних вимог по справі № 335/1642/23, по якій ухвалено рішення, яке набрало законної сили. До позовної заяви в якості доказів позивачем долучено лише копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію іпотечного договору, копію рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 року, яке не набрало законної сили, оскільки було скасовано Верховним Судом постановою від 18.05.2022 року, та копію рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.05.2021 року. Вказані рішення взагалі стосуються інших осіб і не є обов`язковими для врахування судом. Інші докази позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що змінюючи предмет позову, позивач у змісті позовних вимог взагалі не зазначила обставин щодо заявленого предмету позову відносно державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О., оскільки у змісті позовної заяви, як і у змісті відповіді на відзив наводиться лише обставини щодо протиправності дій і рішень державного реєстратора Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., діям і рішенням якого раніше вже було надано правової оцінки судовими рішеннями у справі № 335/1642/23.

Фактично позивачем пред`явлено новий позов з тих же самих підстав, які були предметом розгляду справи № 335/1642/23, між тими ж сторонами, проте з різним колом учасників та зміною предмету позову, який не містить обґрунтування в описовій частині позову, незважаючи на наявність судових рішень, якими усім доводам заявлених у цій справі підстав надано відповідної оцінки і усі вказані у позовній заяві по цій справі обставини вже досліджувалися судами при розгляді інших справ, в яких брали участь ті ж самі сторони.

Зважаючи на той факт, що вже є рішення суду, яким встановлено фактичні обставини справи, усі доводи викладені у позовній заяві, були предметом дослідження судами, судові рішення набрали законної сили і вказаним доводам було надано відповідну правову оцінку, і звертаючись повторно з позовом за тими ж підставами, які є аналогічними підставам, що були предметом розгляду справ, за якими ухвалені судові рішення, позивач фактично намагається переглянути судові рішення, які набули законної сили в інший спосіб, не передбачений законом, що є неприпустимим та порушує принцип правової певності та юридичної визначеності.

Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що з огляду на вищенаведене підстав для визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50771033 від 23.01.2020 року Державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. та скасування реєстраційного запису Державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. про право власності № 35148389 від 16.01.2020 року 12:20:42, на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (нині - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»), не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності листування між іпотекодержателем (Банком) та ОСОБА_1 як власником іпотечної нерухомості про усунення порушених зобов`язань за кредитним договором; зауваження щодо документів, які подаються державному реєстратору для проведення реєстраційної дії; про те, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним постійним місцем проживання позивача, а тому не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті; наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк» у Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_5 ; набуття права власності на іпотечну квартиру АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (нині - АТ «СЕНС БАНК») всупереч законодавству України, - зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що при поданні позовної заяви було зазначено, що в подальшому готується клопотання про виклик та допит в якості свідків мешканців будинку АДРЕСА_2 , в підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 з 2014 року проживає по АДРЕСА_1 , оскільки це єдине житлове приміщення, яке в неї було та є, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначення у позовній заяві про те, що готується клопотання про виклик свідків, не є наданням суду доказів, які мають бути відповідно до вимог ст. 177 ЦПК України подані разом із позовною заявою.

Інші докази та обставини, на які посилається заявниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Стосовно доводів заявниці, що судом передчасно було прийнято рішення про розгляд зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки «очевидно, що ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, результати розгляду справи мають велике значення для позивача», колегія суддів зауважує, що ці доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Так, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора та скасування реєстраційного запису державного реєстратора, тобто з вимогами немайнового характеру. Отже, цінапозову в такому випадку не визначається і не може бути врахована судом під час вирішення питання про відкриття провадження по справі. Зазначення у позовній заяві про те, що готується клопотання про виклик та допит свідків, також не є підставою для призначення справи в порядку загального позовного провадження.

Таким чином, оскільки в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій статті 274 ЦПК України, судом не було допущено порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб Кизи залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков