ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 210/6872/21

провадження № 61-17310св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Криворізька міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалик Марина Федорівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Остапенко В. О., від 26 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Криворізької міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними, визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування, визнання незаконною державну реєстрацію земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником гаража в АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка для будівництва гаража була надана за рахунок відчудження із земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішень Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради народних депутатів від 26 грудня 1997 року № 539 та від 13 вересня 1996 року № 410, яким також доручено Криворізькому бюро технічної інвернатиризації (далі - Криворізьке БТІ) внести зміни в технічну документацію колишньої власниці домоволодіння гр. ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на гараж «А», площею 110 кв. м, на АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Жовтневої районної у місті ради народних депутатів від 21 липня 2010 року № 299 гаражу з двома оглядовими ямами присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_3.

У подальшому він мав намір зареєструвати право власності або користування на земельну ділянку для розміщення індивідуального гаража.

12 березня 2020 року суміжний землекористувач, власник домоволодіння на АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_5 (мати нового власника домоволодіння на АДРЕСА_1 , якою на момент пред`явлення позову є ОСОБА_3 ), для приватизації присадибної ділянки, звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) для підготування технічної документації, в яку внесено неправдиві відомості щодо власника гаражу, належного йому (позивачу), за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема зазначено, що власник не встановлений. Також не було встановлено, що земельна ділянка під гаражем відчужена і їй присвоєна інша поштова адреса.

Вважає, що виготовлення технічної документації ФОП ОСОБА_2 та процедура присвоєння органами Держгеокадастру кадастрового номеру :04:451:0010 земельній ділянці на АДРЕСА_1 , в яку ввійшли межі земельної ділянки під гаражем ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , виконані з суттєвими порушення норм законодавства та його речових прав.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 травня 2020 року, укладеного між продавцем ОСОБА_4 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_5 , та покупцем ОСОБА_3 , сторони погодили продаж житлового будинку з господарчими спорудами на АДРЕСА_1 , які розміщені на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, кадастровий номер :04:451:0010.

У відповідь на його заяву про скасування кадастрового номеру :04:451:0010 листом Відділу у Криворізькому районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25 травня 2020 року повідомлено, що за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка комунальної власності на АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, розробленої ФОП ОСОБА_2 у 2020 році, земельна ділянка зареєстрована та вважається сформованою. Встановлено виникнення земельного спору у зв`язку розташуванням належного ОСОБА_1 на праві приватної власності гаража в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010, однак виправлення відомостей у Державному земельному кадастрі можливе після вирішення вказаного спору та внесення відповідних змін до документації із землеустрою.

Враховуючи викладене, просив суд:

- визнати незаконними дії землевпорядника ФОП ОСОБА_2 щодо внесення відомостей при виготовленні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :04:451:0010;

- визнати нечинним рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :04:451:0010, та рішення про затвердження технічної документації, виготовленої ФОП ОСОБА_2 ;

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010;

- визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку, на якій розміщений гараж за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, здійснивши поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010 та сформувавши земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з новим кадастровим номером під розміщення існуючого гаража, належного на прав власності ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії землевпорядника ФОП ОСОБА_2 щодо внесення відомостей при виготовленні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :04:451:0010.

Визнано нечинним рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :04:451:0010 та рішення про затвердження технічної документації виготовленої ФОП ОСОБА_2 .

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну ділянку на якій розміщений гараж з адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, здійснивши поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010, сформувавши земельну ділянку з новим кадастровим номером під розміщення існуючого гаража за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належного на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є законним власником нерухомого майна - гаража, розташованого у АДРЕСА_1 .

Рішеннями Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області у 1996 та 1997 роках фактично змінено межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення з її меж трьох окремих ділянок, площами 100, 50 та 50 кв. м відповідно, на яких у подальшому і було збудовано гаражі, один з яких і є предметом спору у цій справі.

Зазначені рішення виносилось на підставі заяви ОСОБА_4 , у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що, принаймні з 1997 року колишній користувач домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , втратив право користування та володіння земельними ділянками, виділеними з нього для будівництва вищевказаних гаражів. При цьому, суд встановив, що представник колишнього власника (користувача) вказаної земельної ділянки у 2019 році, діючи недобросовісно та, фактично, протиправно, шляхом обману, звернувся до землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для подальшого оформлення права користування земельною ділянкою, приховавши відомості про власника гаражу і про те, що земельна ділянка під гаражем відчужена ОСОБА_4 . Суд також зазначив, що документи ОСОБА_1 щодо земельної ділянки були розглянуті та вирішені пізніше, ніж документи ОСОБА_3 , які були погоджені дуже швидко, без врахування повідомлення ОСОБА_1 про наявний земельний спір, та безпідставно прийнято рішення про передачу прав власності на земельну ділянку під домоволодіння на АДРЕСА_1 в межах та площі, що не відповідали первинним документам.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведеними вище протиправними діями та бездіяльністю відповідачів, в порушення вимог Закону та прямих, імперативних приписів частини четвертої статті 41 Конституції України, позивач, фактично, протиправно був позбавлений права власності на належне йому майно.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року апеляційні скарги Криворізької міської ради, ФОП ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Бузинарської Д. М., задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судові витрати у розмірі 2 724,00 грн, на користь ФОП ОСОБА_2 - 2 724,00 грн, на користь ОСОБА_3 - 2 179,20 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, виходячи зі змісту спірних правовідносин та позовних вимог, особами, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі, є, насамперед, позивач ОСОБА_1 та власниця земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010 ОСОБА_3 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення фактично призвело до позбавлення останньої права власності на вказану земельну ділянку.

При цьому ОСОБА_3 до участі у справі залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 грудня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 в особі адвоката Ковалика М. Ф. подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 681/258/24, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалик М. Ф., про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року в частині стягнення судових витрат до закінчення касаційного провадження.

У лютому 2025 року матеріали цивільної справи № 210/6872/21 надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ковалик М. Ф. просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 53 ЦПК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована таким.

Суд апеляційної інстанції порушив право заявника на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, апеляційний суд допустив процесуальну помилку щодо визначення статусу учасника справи. Зокрема, заявницю ОСОБА_3 залучено третьою особою з її власної ініціативи, що не впливає на зміст її реальних прав та інтересів у справі.

Оскаржувана постанова апеляційного суду не містить належного аналізу правових підстав для відмови у задоволенні вимог позивача, що суперечить частині першій статті 6 ЦПК України, яка зобов`язує суди надавати повну і обґрунтовану відповідь на доводи сторін.

Відмова суду апеляційної інстанції у позові з підстав, зазначених у постанові, не відповідає завданню цивільного судочинства та принципу верховенства права.

Відзиви на касаційну скаргу від відповідачів та третьої особи до суду не надходили.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2010 року у справі № 2-5138/2010, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований гараж «А», 2005 року побудови, площею 110 кв. м на АДРЕСА_1 та зобов`язано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на цей самочинно збудований гараж (т. 1, а. с. 15, 165).

Вказаним рішенням встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 13 вересня 1996 року № 410 «Про відчуження та надання земельної ділянки у приватному секторі» (т. 1, а. с. 13), серед іншого, вирішено: дозволити гр. ОСОБА_4 відчуження земельної ділянки площею 100 кв. м з присадибної ділянки на АДРЕСА_1 ; Криворізькому бюро технічної інвентаризації внести зміни в технічну документацію гр. ОСОБА_4 .

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 26 грудня 1997 року № 539/3 «Про надання земельних ділянок для будівництва гаражів» (т. 1, а. с. 14) надано ОСОБА_6 земельну ділянку площею 75,0 кв. м для будівництва гаражу розміром 5,0 м х 10,0 м на АДРЕСА_1 за рахунок відчуження із земельної ділянки ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 об`єкт незавершеного будівництва - гараж « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з двома оглядовими ямами.

Встановлено, що з урахуванням рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року № 299 «Про присвоєння поштової адреси» (т. 1, а. с. 16), вказаний гараж ОСОБА_1 розташовано на АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Криворізькому районі від 13 листопада 2019 року № С-198/0-0.22-206/135-19, адресованій ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 25), зокрема, зазначено, що заява ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення існуючого гаражу розглядається, проект рішення буде повідомлено.

Рішенням Криворізької міської Ради від 22 квітня 2020 року № 4697 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під існуючими забудовами (будівлями, спорудами)» (т. 1, а. с. 26, 151) надано заявникам (додаток) дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під існуючими забудовами (будівлями, спорудами).

У витягу з додатка зазначено, зокрема, ОСОБА_1 , об`єкт - гараж на АДРЕСА_1 , вид використання земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів, орієнтовна площа земельної ділянки - 0,0172 га.

Відповідно до протоколу № 2 засідання комісії з питань вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства земельного комітету Покровської районної в місті ради від 01 липня 2020 року, на засіданні комісії з питань вирішення земельних спорів щодо межземельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додерження громадянами правил добросусідства, було погоджено межі між домоволодіннями на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 152).

Листом Департаменту регулювання містобудівною діяльністю та земельних відносин від 08 вересня 2020 року щодо розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 під розміщення існуючого гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ФОП ОСОБА_8 , повідомлено, що проект не погоджено, так як зазначена земельна ділянка є частиною ділянки, яка надана у власність громадянці ОСОБА_3 відповідно до рішення № 4848 від 30 червня 2020 року.

Відповідно до листа щодо врегулювання земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у Криворізькому районі від 25 травня 2020 року № С-81/0-0.22- 81/135-20 (т. 1, а. с. 30, 159), вказано, що 15 травня 2020 року до відділу надійшло звернення ОСОБА_1 про скасування кадастрового номеру :04:451:0010 на присадибну земельну ділянку на АДРЕСА_1 та прийняття відповідних заходів реагування.

За даними Державного земельного кадастру, на поточну дату, земельна ділянка комунальної власності на АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», розробленої ФОП ОСОБА_2 у 2020 році, зареєстрована та вважається сформованою :04:451:0010), відомості про власника (користувача) земельної ділянки відсутні.

Під час розгляду вказаного звернення з`ясовано, що між власником домоволодіння на АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 (власник існуючого гаражу на АДРЕСА_1 ), якому на підставі рішення міської ради від 22 квітня 2020 року № 4697 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виник земельний спір в частині користування земельними ділянками, а саме: гараж ОСОБА_1 розташований в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року за клопотанням представника ОСОБА_1 призначено у справі земельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком судового експерта від 03 квітня 2024 року № 01/24 встановлено, що фактичне розташування будівель та споруд на АДРЕСА_1 відповідає архівній справі технічної документації на житловий будинок, наданої КП «КРБТІ» ДОР» (т. 1, а. с. 202-207).

Фактичне розташування гаража літ. «А» на АДРЕСА_1 відповідає розташуванню на плані розташування будівель і споруд на земельній ділянці, виготовленого КП ДОР «КЕТІ» (т. 1, а. с. 11).

В межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010 на АДРЕСА_1 розташовані будівлі гаражів з чотирма воротами (два з яких належать ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 ), які у архівній справі технічної документації на житловий будинок, наданої КП «КРБТІ» ДОР», позначені «1 нж» та вказано, що власник не встановлений. В`їзд до цих гаражів здійснюється зі сторони АДРЕСА_2 .

З аналізу наданої документації, натурного обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010 житлового будинку на АДРЕСА_1 та будівлі гаражів на АДРЕСА_1 експертом встановлено, що має місце човне накладення земельної ділянки, яку заплановано було відвести ОСОБА_1 для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0172 га, на АДРЕСА_1 згідно з рішенням Криворізької міської ради № 4697 від 22 квітня 2020 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :04:451:0010 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , яку передану у власність ОСОБА_3 згідно з рішенням Криворізької міської ради № 4828 від 30 червня 2020 року - графічно накладання зображено на малюнку 4.

Встановити межі земельних ділянок на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 » одна відносно іншої неможливо, оскільки межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010, площею 0,1000 га, на АДРЕСА_1 , сформовані та оформлене право власності на землю, а межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 проєктні та не встановлені.

Фактично на земельній ділянці з кадастровим номером :04:451:0010, площею 0,1000 га, яку передану у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , розташований гараж на АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано 15 серпня 2010 року. Будівля гаражу на АДРЕСА_1 не входить до права власності на житловий будинок з надвірними побудовами на АДРЕСА_1 .

Дана невідповідність могла виникнути внаслідок не врахування під час формування земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010 (розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - т. 1, а. с. 33-46) іншого права власності на будівлю гаражу на АДРЕСА_1 , розташованого в межах цієї ділянки.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд зазначає, що вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес осіб у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів (відповідачів). Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Предметом позову у справі, що переглядається, є вимоги, пред`явлені до ФОП ОСОБА_2 , Криворізької міської ради про:

- визнання незаконними дій землевпорядника ФОП ОСОБА_2 щодо внесення відомостей при виготовленні технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :04:451:0010;

- визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :04:451:0010 та рішення про затвердження технічної документації, виготовленої ФОП ОСОБА_2 ,

- визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010;

- визнання за ОСОБА_1 права на земельну ділянку, на якій розміщений гараж за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права, здійснивши поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010, сформувавши земельну ділянку з новим кадастровим номером під розміщення існуючого гаража на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належного на праві власності ОСОБА_1 .

Враховуючи зміст та формулювання позовних вимог, можна дійти висновку, що спір, насамперед, виник між власниками об`єктів нерухомого майна, розташованих суміжно, щодо меж та розміру земельної ділянки.

У такому випадку, особами, питання про права та обов`язки якої вирішується судом у цій справі, в першу чергу є ОСОБА_1 та власник земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010.

Судами встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:451:0010 та розташовані на ній житловий будинок та господарську споруди, на праві приватної власності належать ОСОБА_3 .

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , оскільки їх вирішення судом першої інстанції фактично призвело до позбавлення її права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:451:0010.

Разом з цим, ОСОБА_3 до участі у справі залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а позивач заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_3 в якості співвідповідача не заявляв.

Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

За таких обставин, встановивши що належним відповідачем у цій справі є ОСОБА_3 , однак її не залучено до участі у розгляді справи у вказаному процесуальному статусі, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові з підстав неналежного суб`єктного складу є правильним.

Доводи касаційної про те, що спір, передусім, виник через порушення ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства під час виготовлення технічної документації, та органами місцевого самоврядування - під час процедури присвоєння кадастрового номеру :04:451:0010 земельній ділянці на АДРЕСА_1 , а тому ФОП ОСОБА_2 та Криворізька міська рада є належними відповідачами у справі, - безпідставні.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 560/3765/18 (щодо скасування державної реєстрації) зазначено, що відповідно до пункту 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, у тому числі, за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

У постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 Верховний Суд, надаючи правову оцінку належності відповідача у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, серед іншого зазначив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже належним відповідачем за позовними вимогами про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка з кадастровим номером :04:451:0010 та рішення про затвердження технічної документації, виготовленої ФОП ОСОБА_2 , визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:451:0010, є, насамперед, власниця цієї ділянки ОСОБА_3 , яку залучено до розгляду цієї справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Аргументи заявника про можливість вирішення спору за участі ОСОБА_3 у справі у статусі третьої особи - помилкові.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 308/14307/18 вказано, що правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений передусім необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Суд не може вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи.

Таким чином, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків.

Посилання позивача на те, що суд апеляційної інстанції порушив право заявника на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відсутність у оскаржуваній постанова апеляційного суду належного аналізу правових підстав для відмови у задоволенні вимог позивача, - спростовуються відсутністю підстав для вирішення указаного спору по суті у зв`язку з недотриманням саме позивачем вимог процесуального законодавства, порушення яких є самостійною підставою для відмови у позові.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин на підставі власного тлумачення позивачем норм цивільного процесуального законодавства України.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому його, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалик Марина Федорівна, залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара