"06" травня 2025 р. Справа № 363/1730/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах Пірнівської сільської ради до ОСОБА_1 , про усунення перешкоди у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію,

встановив:

пред`явлену позовну заяву ухвалою суду від 18 квітня 2025 року залишено без руху, оскільки її подано без дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України і встановлено для усунення недоліків строк не пізніше 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

Як вбачається із довідки про доставку електронного документу від 18 квітня 2025 року, копію вказаної ухвали прокурор в своєму електронному кабінеті отримав 19 квітня 2025 року.

Однак, у встановлений судом строк позовну заяву, яка б відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України не подано та недоліки не усунуто.

Так, позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовано тим, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 площею по 0,12 га кожна.

В подальшому на підставі ряду договорів купівлі-продажу земельної ділянки право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 в кінцевому рахунку набув ОСОБА_4 , який згодом об`єднав належні йому земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами, внаслідок чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:6155 площею 0,24 га, яку ОСОБА_1 в подальшому поділив на три земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:6156, :36:118:6157 та :36:118:6158 площею 0,08 га кожна.

Отже, власником вищевказаних земельних ділянок, переданих у приватну власність рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року на теперішній час є ОСОБА_1 .

Відведення у приватну власність вказаних земельних ділянок здійснено з порушенням вимог ст.ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 ЗК України та ст. ст. 1, 4, 88-90 ВК України.

В цьому зв`язку в позові порушено питання про усунення перешкод у здійсненні Пірнівською сільською радою права користування та розпорядження спірними земельними ділянками водного фонду шляхом їх повернення від відповідача Пірнівській сільській раді, скасування відповідних рішення про державну реєстрацію з одночасним припиненням права власності відповідача.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Згідно п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Згідно ч. 1 ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Відповідно, добросовісний набувач це особа, яка набула майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Разом з тим, позов до відповідача, як до недобросовісного набувача, згідно вимог ст.ст. 330, 390, 400 ЦК України в цій справі не подано, а твердження прокурора про подання негаторного позову, на який вказані вище вимоги Закону№4292-ІХ від 12 березня 2025 року не розповсюджуються є безпідставним, що прямо суперечить вимогам ч. 2 ст. 391 ЦК України.

Надання письмових пояснень з викладенням аргументів та міркувань щодо предмету спору вимогами ЦПК України та ст. 174 цього Кодексу зокрема, не передбачено.

Посилання на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах не може бути прийнято до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовуються насамперед вимогами Закону України №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, щодо застосування яких правових висновків Верховним Судом не зроблено.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до чинної ч. 4 ст. 177 ЦПК України, у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Оскільки вказаний закон має зворотну силу, а провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, судом встановлено, що позовна заява вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України не відповідає.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

Враховуючи вказане, прокурор мав усунути вказані недоліки позовної заяви, шляхом шляхом внесення на депозитний рахунок суду (депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київські області, , рахунок: UA0018661, банк: Державна казначейська служба України, м. Київ) відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, і додати до позову вказані документи.

Відтак, у встановлений судом строк позовну заяву, яка б відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України не подано та недоліки не усунуто, що є підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

позовну заяву визнати неподаною та повернути представнику позивача.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для цього.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя