П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Київ

Справа №369/11517/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/6165/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Янченка А.В. 12 грудня 2024 року в м. Києві, повний текст рішення складений 13 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У липні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який було зареєстровано 15 серпня 1997 року Києво-Святошинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області, актовий запис № 288.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що з червня 2023 року сімейне життя між сторонами у справі почало поступово погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку з чим просила шлюб розірвати.

Позивач вважала, що після розірвання шлюбу місце проживання сина буде вирішено окремо за спільною згодою з відповідачем, з врахуванням бажання та інтересів дитини. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити собі прізвище « ОСОБА_3 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого 15 серпня 1997 року Києво-Святошинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області, актовий запис № 288 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін.

Рішення суду мотивовано тим, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій він зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою.

Вказує на те, що подання позивачем позову про розірвання шлюбу для нього було повною несподіванкою, оскільки в них не було жодних конфліктів та сварок. Зазначає, що після розірвання шлюбу дружина зрозуміла, що вчинила помилку на фоні емоцій. Також вказує на те, що суд першої інстанції розриваючи шлюб між ними невірно встановив, що вони не підтримують подружніх стосунків із червня 2023 року, оскільки підтвердженню цього наведеного факту немає. Відповідач переконаний у можливості збереження сім`ї з позивачем, що відповідає як інтересам сторін у справі, так і їх дітей. За таких обставин вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки дійсним обставинам справи.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким залишити в силі актовий запис Києво-Святошинського районного відділу реєстрації актів громадянського стану Київської області за актовим записом від 15 серпня 1997 року №288.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та висновки суду першої інстанції не спростовують. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, вказував на можливості та необхідності збереження сім`ї, просив про скасування рішення суду першої інстанції.

Представник позивача - адвокат Перемежко А.О. в судовому засіданні 05 березня 2025 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, участі в судових дебатах не приймав.

Проте позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 19 березня 2025 року надала пояснення про те, що наразі відносини з відповідачем нормальні, вони спільно виховують неповнолітнього сина, вона допомагає відповідачу по господарству, вони спільно проводять всі свята, розрив відносин для неї став складним, вона і досі не впевнена у своєму рішенні щодо розірвання шлюбу та з урахуванням позиції відповідача вважає можливим збереження їх сім`ї. На стадії судових дебатів позивач вказала, що не підтримує рішення про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

15 серпня 1997 року Києво-Святошинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), актовий запис № 288 /а.с.8/.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження /а.с.9,10/.

За даними Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.13/. Ця адреса також вказана позивачем, як власна адреса зареєстрованого місця проживання, при зверненні до суду з позовом.

09 липня 2024 року позивачем ОСОБА_2 до суду був поданий позов про розірвання шлюбу, так як відносини між сторонами погіршились настільки, що подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважала неможливим.

Ухвалою суду від 15 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін /а.с.15/.

Згідно з довідкою складеною секретарем судового засідання 18 жовтня 2024 року сторони в судове засідання не з`явились, справу відкладено на 12 грудня 2024 року /а.с.22/.

Матеріали справи містять розписку відповідача ОСОБА_1 та представника позивача - адвоката Перемежко А.О. щодо повідомлення про призначений розгляд справи на 12 грудня 2024 року /а.с.23/.

12 грудня 2024 року від представника позивача - адвоката Перемежко А.О. надійшла заява з проханням провести розгляд справи без участі позивача та її представника /а.с.30/.

Згідно з довідкою складеною секретарем судового засідання 12 грудня 2024 року сторони в судове засідання не з`явились /а.с.31/.

12 грудня 2024 року судом ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 яке мотивовано тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін /а.с.32-34/.

В апеляційній скарзі поданій 26 грудня 2024 року відповідач заперечує обставини припинення подружніх стосунків із червня 2023 року, формальності їх шлюбу, вказує на підтримання цих відносин і до цього часу, переконаний у можливості збереження сім`ї з позивачем, що відповідає як інтересам сторін у справі, так і їх дітей. Такі ж твердження були висловлені відповідачем і в судовому засіданні апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_2 надала пояснення, що наразі відносини з відповідачем ОСОБА_1 нормальні, вони спільно виховують неповнолітнього сина, вона допомагає відповідачу по господарству, вони спільно проводять всі свята, розрив відносин для неї став складним, вона і досі не впевнена у своєму рішенні щодо розірвання шлюбу та з урахуванням позиції відповідача вважає можливим збереження їх сім`ї.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповіднодоч.1 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

В силу ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В порядку визначеному ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.104 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям з 1997 року, тобто понад 25 років, мають двох дітей, один з яких ще не досяг повноліття.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, держава охороняє сім`ю та створює умови для зміцнення сім`ї, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

В судовому засіданні апеляційного суду сторони у справі визнали, що відносини між ними не мають негативного характеру чи негативного впливу на кожного з них, вони і досі підтримують одне одного, спільно займаються вихованням неповнолітньої дитини, проводять спільно вихідні та свята. Слід звернути увагу на те, що відповідач переконаний у можливості збереження сім`ї з позивачем, що відповідає як інтересам сторін у справі, так і їх дітей. А позивач і досі не впевнена у своєму рішенні щодо розірвання шлюбу, з урахуванням позиції відповідача, вважає можливим збереження їх сім`ї та не підтримує рішення суду про розірвання їх шлюбу.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи не заслухавши пояснення сторін у справі, не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не здійснив жодних заходів на примирення подружжя, формально послався на неможливість збереження цієї сім`ї та зробив помилковий висновок про неможливість збереження сім`ї та наявність підстав для розірвання шлюбу.

А отже доводи апеляційної скарги відповідача щодо не повного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для розірвання шлюбу між сторонами у цій справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Т.О. Невідома

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 15 квітня 2025 року.