Справа № 161/9570/24 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/437/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Коломейчука О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 13 березня 2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого він отримав кредит в сумі 127 508 доларів США на строк до 13 березня 2033 року для придбання у власність нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Також між ПАТ КБ «Надра» та ним укладено договір іпотеки від 13 березня 2008 року, відповідно до умов якого було передано в іпотеку придбану квартиру. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року.

Позивач указує, що 30 квітня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до умов указаного договору та згідно з додатком №1 до нього (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є він.

Згодом, 16 квітня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір № 16/0421ВП про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» відступає новому кредитору - ТОВ «Цикл Фінанс», а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а. с. 49-50, том 1). Відповідно до умов указаного договору та згідно з додатком №1 до нього ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, за якими він є боржником .

Також зазначає, що 01 липня 2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Нерухомість-закон та порядок» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ «Нерухомість-закон та порядок» набуло право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, 15 квітня 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення, відповідно до якого вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним.

Покликається на те, що договір № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року про відступлення прав вимоги в частині, що стосується його кредитного та іпотечного договорів, є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На нього як позичальника розповсюджується дія вказаного Закону, адже він зареєстрований і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2008 року. Ця квартира є предметом іпотеки, її загальна площа не перевищує 140 квадратних метрів і в нього немає у власності іншого нерухомого майна для житла.

Позивач вважає, що з цих підстав договір про відступлення прав вимоги № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» і ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», оформлено незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в період дії мораторію не може бути стягнуте майно, яке є предметом іпотеки, а датою закінчення мораторію щодо стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, є 23 вересня 2021 року.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року про відступлення прав вимоги між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Цикл Фінанс» у частині, що стосується укладених з ним кредитного та іпотечного договорів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, позивач через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у ньому, фактичним обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не застосував Закон, який підлягав застосуванню, що є порушенням норм матеріального права. Відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не мало права відступати (відчужувати) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, в забезпечення яких виступає майно/майнові права, що є предметом іпотеки, що, в свою чергу, є підставою для визнання договору № 16/04/21ВП про відступлення прав вимоги від 16 квітня 2021 року недійсним. Зазначає, що фактично на час укладення спірного договору, а саме 16 квітня 2021 року діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняв відчужувати предмет іпотеки. Вказане свідчить, на думку апелянта, про порушення ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» вимог чинного законодавства. Також вказує, що обраний ним спосіб захисту, а саме - визнання недійсним правочину, є ефективним для захисту його порушених прав, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі №757/508/20ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Цикл Фінанс» вважає, що така апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року у цій справі - без змін, оскільки апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне. Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 покликався на незаконність укладеного 16 квітня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Цикл Фінанс» договору № 16/0421ВП про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, вказуючи, що такий договір укладено в період дії Закону України № 1304-VIІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однак фактично не визначає та не доводить, чим оскаржуваний договір порушує його права. Посилається на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Вказує, що в даному випадку ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту, оскільки звернувся з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, обґрунтовуючи його невідповідністю вимогам Закону, а предмет іпотеки належна позивачу квартира, на його думку, підпадає під дію вказаного Закону. Отже власний інтерес позивача, як заінтересованої особи, полягає в тому, щоб предмет правочину перебував не у власності відповідача, а саме у власності позивача. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що повернення сторін оспорюваного договору у правове становище, що передувало укладенню цього договору, не утворить умов, за яких позивач набуває можливості законної реалізації своїх прав, адже заміна кредитора у зобов`язанні не змінює як основного зобов`язання, так і забезпечувального.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги, які не спростовують законних та вмотивованих висновків суду про відмову в задоволенні позову.

Учасники справи, повідомлені апеляційним судом належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з участю його уповноваженого представника. Виходячи з норм ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд ухвалив розгляд справи проводити за відсутності вказаних учасників справи, які не з`явились до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, стороною якого позивач не є, не призведе до поновлення прав позивача на відчужену квартиру, які він вважає порушеними, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі їх задоволення, не припиниться потреба в додаткових заходах судового втручання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають указаним вимогам закону та встановленим обставинам у даній справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №16/04/21вп від 16 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Цикл Фінанс», за договорами кредиту та іпотеки, укладеними між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , та відновлення порушеного права позивача на належне йому майно.

При цьому, звертаючись до суду з указаними вимогами, ОСОБА_1 посилався на те, що договір про відступлення прав № 16/04/21 від 16 квітня 2021 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» і ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» оформлено незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого в період мораторію не може бути стягнуте майно, яке є предметом іпотеки. З огляду на це усі наступні договори, укладені ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», є недійсними.

Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» Луцьке регіональне управління та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24-ЖК, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 127 508,00 доларів США на строк до 13 березня 2033 року зі сплатою 12,99 % річних для придбання у власність нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 13 березня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П. 13 березня 2008 року за № 941.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2014 року в справі № 161/7185/14-ц вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року, укладеним ним з ПАТ «Комерційний банк «Надра», у розмірі 244 776,03 доларів США, що в еквіваленті становить 2 444 406,87 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом надання ПАТ «Комерційний банк «Надра» права продажу із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», без згоди ОСОБА_1 , з наданням усіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, право подання документів до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції та отримання документів, що стосується реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав на нерухоме майно, отримання дубліката технічного паспорту в бюро технічної інвентаризації, здійснення нотаріальних дій як продавець), необхідних для здійснення такого продажу, за ціною не нижчою ніж буде встановлена у звіті про проведення незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

30 квітня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О., зареєстрований в реєстрі за № 2891. Відповідно до умов указаного договору та згідно з додатком №1 до нього (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є ОСОБА_1

16 квітня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір № 16/0421ВП про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 237, відповідно до умов якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» відступає новому кредитору ТОВ «Цикл Фінанс», а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до умов указаного договору та згідно з додатком №1 до нього ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором № 24-ЖК від 13 березня 2008 року та договором іпотеки від 13 березня 2008 року, боржником за якими є ОСОБА_1

01 липня 2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Нерухомість-закон та порядок» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., зареєстрований в реєстрі за № 1229. Відповідно до умов цього договору продавець (ТОВ «Цикл Фінанс»), діючи на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, продав, а покупець (ТОВ «Нерухомість-закон та порядок») купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох житлових кімнат, її загальна площа становить 81,7 квадратних метрів. Зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук І. П. за реєстровим № 941.

Як установлено в справі, а також можна перевірити шляхом доступу до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про звільнення майна з-під арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Другий ВДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів), ТОВ «Цикл Фінанс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання зареєструвати право власності, у задоволенні первісного позову ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу іпотечного нерухомого майна від 01 липня 2021 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок». Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі цього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 липня 2021 року. В задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено.

Проте, постановою Волинського апеляційного суду від 30 липня 2024 року апеляційну скаргу позивача ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2024 року у цій справі в частині вирішення первісного позову змінено та викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а в частині задоволених позовних вимог зустрічного позову рішення скасовано та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири і скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено через порушення процесуальних норм, а саме через незалучення ТОВ «Цикл Фінанс», яке було стороною оспорюваного договору, в якості відповідача.

ОСОБА_1 у даній справі 09 серпня 2024 року було подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій він повторно просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, однак ухвалою суду від 13 серпня 2024 року цю заяву було повернуто без розгляду.

Як убачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, 10 березня 2025 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі № 161/3906/25 за позовними вимогами ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21).

Недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 ).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами укладений усупереч підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції на час укладення договору) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до пункту 3 вказаного Закону кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Разом з тим, позивачем як боржником та іпотекодавцем, який не був стороною оспорюваного договору, пред`явлено вимогу про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги щодо його заборгованості за кредитним договором та договором забезпечення із зазначенням, що метою є захист права власності на належне йому на праві власності іпотечне житло.

Однак, наслідком задоволення даного позову може відбутися те, що право вимоги може повернутися до попереднього кредитора, однак порушене, на думку позивача, право власності на іпотечне майно квартиру, належну позивачу, цим рішенням не може бути захищене.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 01 липня 2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Нерухомість-закон та порядок», відповідно до якого ТОВ «Нерухомість-закон та порядок» набуло право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час є дійсним і позивачем оспорюється в іншому судовому процесі, що стосується законності набуття права власності на квартиру покупцем, тому висновки суду першої інстанції, що визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги не матиме наслідком набуття позивачем можливості законної реалізації своїх прав щодо вказаного нерухомого майна, є правильним, і з таким висновком апеляційний суд погоджується.

Отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, вони є ідентичними доводам позову, яким судом надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи підстави позову й указані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, а задоволення вимог даного позову не призведе до ефективного захисту його прав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді