Номер провадження: 22-ц/813/3034/25
Справа № 523/7555/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - орган опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації м. Одеси

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2024 року, ухвалену у складі судді Сувертак І.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації м.Одеси, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуном,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 13 липня 2022 року звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , та призначення опікуном бабусю дитини - ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2007 року син позивачки ОСОБА_4 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 1861.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_3 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видано 25.09.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9002. Позивачка приходиться рідною бабусею ОСОБА_5 ,2013р.народження.

Як вказує позивачка, вже через два тижні після народження дитини ОСОБА_2 залишила доньку ОСОБА_6 чоловіку - ОСОБА_4 , та вони стали проживати окремо один від одного. Батько утримував, виховував та піклувався про свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка стверджує , що відповідачка будь-якої допомоги своїй доньці не надавала, дитиною не цікавилась, участі у її вихованні не приймала.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батька ОСОБА_4 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка залишилась з бабусею ОСОБА_1 та дідусем, ОСОБА_7 , які забезпечували її матеріально, опікувались нею та виховували.

На підтвердження позовних вимог, позивачка посилається на характеристику з Одеської початкової школи № 313 Одеської міської ради, в якої зазначено, що дівчинку до закладу приводив та забирав її батько, ОСОБА_4 , який в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки. Допомагали йому в цьому бабуся, ОСОБА_1 та дідусь, ОСОБА_8 , які і приділяли увагу розвитку дитини. На довідку № 140 від 06.06.2022, ОСОБА_3 навчається у 3-му класі Одеського навчально-виховного комплексу №13 Суворовського району м. Одеси.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , учениці НВК №13, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , наданою 06.06.2022 директором школи Смірновою Т.С. та класним керівником ОСОБА_9 , з боку батьків ОСОБА_6 увага приділялась батьком та бабусею з дідусем. Вони слідкували за здоров`ям дитини, працювали, щоб ОСОБА_6 відвідували гуртки, займалась малюванням, іноземними мовами, брала участь у шкільних конкурсах. Мати ОСОБА_10 ОСОБА_11 жодного не бачили, контакту зі школою не підтримує. Зі слів дитини не цікавиться її життям, дає надії на те, що колись приїде.

Позивачка забезпечена власним житлом. На підставі наданому до позову Договору купівлі-продажу від 14.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фадєєвою Н.О., реєстровий запис №1601, 1/2 частка трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , - належить ОСОБА_1 , громадянці Молдови , РНОКПП: НОМЕР_2 , країна громадянства - Молдова, адреса: АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 3406494, дата формування 14.05.2013. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована : АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про доходи № 2844 9309 1688 6810, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 06.06.2022, позивач перебуває на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.12.2021 по 31.05.2022 складає 17 572,68 (сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 68 коп.) грн.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 травня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження Республіка Молдова, місто Бельци, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 46 років, про що 30 травня 2022 року складено відповідний запис № 5802, місце смерті Україна, Одеська область, місто Одеса.

Як зазначила позивачка у своєму позові, відповідачка не навідувалась до дитини, не бачила її, не намагалася з нею зустрітися, не допомагала матеріально та не приймала участі у нагляді за донькою та її вихованні. Дитина матір не пам`ятає та не має до неї ніяких почуттів.

Позивач стверджує, що мати дитини ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки, оскільки ніколи не піклувалася про фізичний, моральний, та духовний розвиток дитини, не утримувала її матеріально. Інтереси дитини, її здоров`я її не цікавили, про що свідчать ті обставини, що вона не бажає бачити свою доньку.

Враховуючи зазначене в позовній заяві та інших документах по суті справи, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача та призначити її опікуном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації м. Одеси, про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлення опіки та призначення опікуном - залишено без задоволення.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт несистематичного надання матеріальної допомоги не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Таким чином позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_2 суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 жовтня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення порушені норми матеріального права, не з`ясовані та невірно встановлені обставини справи, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення по справі.

Судом при винесені рішення, не дослідженні в повній мірі документи (які наявні в матеріалах справи) та не з`ясовані всі обставини справи, на підставі яких органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради зроблено висновок доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , опікуном над дитиною. В рішенні відсутні будь-які обґрунтували щодо не погодження суду з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

В судовому рішенні зазначено, що матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Але характеристики надані Одеським НВК № 13, Одеською початковою школою № 313 та інших документів, які наявні в матеріалах справи, на підставі яких зроблено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , опікуном над дитиною.

Документи, обставини та характеристики, висновокок органа опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 опікуном над дитиною, відповідачем ніяким чином не спростовано.

Твердження відповідачки ОСОБА_2 що вона кожен рік відвідувала доньку з 2013 року, не підтверджено відповідачкою ніякими доказами. Десять світлин, наданих відповіла як підтвердження постійного спілкування з дочкою, не є доказом, так як надані світлини 6 вироблені в 2020 році та декілька світлин в 2022 році.

Відзив відповідача не містить доказів бажання спілкування з донькою, бажання займатись її вихованням, а містить тільки перелік статків відповідача та відомості її працевлаштування в Сполученому Королівстві в 2020 році.

Докази спілкування з донькою, які надані відповідачкою, що начебто підтверджують постійне спілкування з донькою, датовані 2024 роком. Що ніяк не спростовує покази позивача та підстави викладені в позовній заяві про відсутність спілкування доньки ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Посилається на висновки постанови КЦС ВС від 15.05.2019 у справі №661/2532/17, постанови ВС від 26.01.2022 по справі №203/3505/19 та від 19.09.2021 у справі №459/3411/18.

Щодо явки сторін.

Сторони завчасно належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явились, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду.

Колегія суддів зазначає, що 14 квітня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява подана та підписана адвокатом Зіньковським В.В., від імені ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 немає можливості прибути до судового засідання у зв`язку з хворобою, та просить надати представнику можливість та час ознайомитись з матеріалами справи.

Колегія суддів вирішила, що у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Позивач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином завчасно, зокрема це і вбачається із заяви про відкладення розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга позивача на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2024 року надійшла 14 листопада 2024 року, 25 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження, в подальшому було призначено судовий розгляд на 18 лютого 2025 року.

Проте, 18 лютого 2025 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з надходженням клопотання апелянта про відкладення розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 15.04.2025.

14 квітня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява подана та підписана адвокатом Зіньковським В.В., від імені ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 немає можливості прибути до судового засідання у зв`язку з хворобою, та просить надати представнику можливість та час ознайомитись з матеріалами справи, проте апеляційний суд зауважує, що доказів неможливості прибуття до судового засідання позивача чи його представника надано не було, крім того, як вбачається з ордеру №1429887 наданого адвокатом Зіньковським В.В. договір про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом було укладено 06.11.2024, проте з вказаного часу адвокат не звертався з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи чи будь якими іншими клопотаннями, що може свідчить про зловживання своїми процесуальними правами.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, апелянтом не наведено у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за їх відсутності, а також не мотивовано необхідність їх безпосередньої явки до суду, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували в зарееєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_5 . Батьки разом забрали доньку з пологового відділення Одеської обласної клінічної лікарні. Згідно обміної карти пораділлю ОСОБА_2 , через ускладнення при пологах останній було зроблено кесаревий перетин. т.1.а.с.61. Батьки проживали разом з донькою декілька місяців, доглядали та опікувались дитиною.

Через два місяца батьки стали проживати окремо один від одного, за взаємною домовленністю донька залишилась проживати з батьком. Мати постійно відвідувала доньку, опікувалась нею, передавала грошові кошти на утримання доньки.

Окрім малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 , видане 23.01.2003р. Кріуленським відділом ЗАЦС, повіт Кишинів) (т.1, а.с. 62-64).

За узгодженням зі своїм чоловіком та батьком дитини ОСОБА_15 , відповідачка виїхала на заробітки за межі України. Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась проживати разом зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 , - де батько дитини та його батьки - бабуся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та дідусь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , піклувались та дбали про дитину.

Постійно працюючи у місті Лондоні, Сполучене Королівство Великобританія, ОСОБА_2 має постійну роботу за контрактом та заробіток в сумі 1500-2200 фунтів стерлінгів на місяць (Довідка національного страхування співробітника компанії «ФЛЕЙМ ФЛЕЙМ КОФФ ЛТД» ОСОБА_2 станом на 30.06.2022). (т.1, а.с. 69).

ОСОБА_2 з 21.11.2021 до 25.05.2025 має постійне житло в АДРЕСА_3 . (Гарантований короткостроковий договір оренди від 26.11.2021 з орендодавцем ОСОБА_16 ). (т.1, а.с. 72,73).

ОСОБА_2 22.05.2019 Міністерством внутрішніх справ Сполученого Королівства Великобританії подовжено термін дії на її проживання та перебування з 22.05.2019 протягом п`яти років та підтвердження рівних прав з громадянами ЄЕЗ або Швейцарії, наданий доступ до пільг та послуг (Лист МВС СК Великобританії від 22.05.2019). (т.1, а.с. 74).

В судовому засіданні 29.02.2024, відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що за домовленістю між нею та її чоловіком ОСОБА_17 їх донька залишилась проживати з ним, а вона відвідувала доньку та допомогала матеріально утримувати її. За життя її чоловік ОСОБА_4 ніяких вимог що до їх домовленості відносно доньки не висував, його влаштовувала така форма стосунків дитини з матір`ю, питань чи вимог щодо позбавлення материнських прав щодо доньки батько не висував.

З 2023 року вона є громадянкою Сполученого Королівства Великобританії (паспорт громадянки СК Великобританії ОСОБА_2 в судовому засіданні 29.02.2024). З 2015 року вона постійно перебуває та працює у Сполученому Королівстві Великобританія, має постійне місце мешкання та роботи, стабільний заробіток. З чоловіком, ОСОБА_4 , та його родиною підтримувала добрі стосунки, опікувалась дитиною, допомагала матеріально, надсилала речі та гаджети дитині, пересилала гроші, безперешкодно спілкувалася з дитиною та чоловіком телефонним зв`язком та у соціальних мережах. Перебуваючи в Україні відповідачка відвідувала малолітню доньку ОСОБА_3 та проводила з нею час (фото долучені до матеріалів справи, т.1, а.с. 218-226).

Відповідачка через свого колишнього чоловіка, ОСОБА_18 , надавала грошову допомогу своїй доньці та родині ОСОБА_19 з ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 з мобільного телефону ОСОБА_18 за період з 07.11.2019 по 15.05.2022, Виписка АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» з 01.111.2019 по 10.08.2022 з рахунку ОСОБА_18 , РНОКПП НОМЕР_5 . (т.1, а.с.75-83).

ОСОБА_2 не є судимою особою, не притягувалась до кримінальної відповідальності, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ВР-000214577 від 04.08.2022 щодо громадянки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1, а.с. 152).

Відповідачка не перебуває на психіатричному обліку (Довідка Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради № 001286 від 05.08.2022) (т.1, а.с. 153).

ОСОБА_2 не перебуває на наркологічному обліку (Довідка Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради за №1236 від 03.08.2022 (т.1, а.с. 153).

Відповідачка є власником нежилих підвальних приміщень № 601 за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_5 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 306578428 від 04.08.2022 (т.1, а.с. 154-156).

Батько дитини, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (a/з про смерть від 30.05.2022 року № 5802 складено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перебував в зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини ОСОБА_2 . На момент смерті батька дитини шлюб між ним та ОСОБА_2 не розірвано (актовий запис у книзі реєстрації шлюбів № 1861 від 26.10.2011 року, реєстратор - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції) (т.1, а.с. 11).

Після смерті батька ОСОБА_4 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та дідусем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які дійсно піклуються та дбають про дитину, її здоров`я та розвиток. Бабуся виявила бажання встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначено у висновку наданого суду органом опіки та піклування Суворовської (на даний час Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради 22.12.2022 року, відповідач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та пояснила, що через хворобу, яка у відповідачки загострилась через п`ять місяців після пологів, вона не могла повноцінно доглядати за дитиною, тому, її чоловік, ОСОБА_4 , забрав дівчинку та переїхав до своїх батьків. Весь час перебування дитини з батьком та після виїзду за кордон, вона раз на рік приїжджала до України побачитися з донькою та раз на місяць пересилала чоловіку кошти на утримання дитини. Після смерті батька дитини ОСОБА_2 приїхала до України, щоб забрати доньку, але по приїзду до м. Одеси в неї стався конфлікт з свекрухою ОСОБА_1 , так як малолітня ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не бажала бачитись з матір`ю та проводити з нею час, а тим більше виїжджати з нею до іншої країни. Таким чином, відповідач повернулася до Лондону сама.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (протокол засідання від 17.11.2022 №14), орган опіки та піклування Суворовської на даний час Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , опікуном над дитиною.

Судом встановлено, що за досить тривалий строк знаходження відповідачки поза межами України її покійний чоловік, батько дитини ОСОБА_23 не звертався до відповідних органів з метою розірвати шлюб, стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини, позбавити її батьківських прав, і матеріальних претензій до відповідача батько дитини - не висував.

Дізнавшись про смерть чоловіка і батька дитини, 18.07.2022 відповідачка прибула у м. Одесу, щоб забрати доньку з собою, у м. Лондон (Онлайн-заявка до візового центру для в`їзду ОСОБА_24 до Сполученого Королівства (а.с. т.1, а.с. 135,136). 26.07.2022 відповідачем був оформлений паспорт громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виїзду за кордон (паспорт НОМЕР_6 , виданий 26 липня 2022, виданий органом 5101, закінчення строку дії паспорту 26.07.2026).

На підставі виїзду за кордон дитини між відповідачкою та позивачкою виникли конфліктні стосунки, у зв`язку з чим 23.07.2022 відповідачка зверталася до Відділу поліції №3 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області (Заяви ОСОБА_3 в ЄО № 19532 від 23.07.2022, № 21122 від 08.08.2022) (т.1, а.с. 137-141).

Згідно ухвали суду від 02.08.2023, за клопотанням представника позивачки адвоката Унгуряну С.І., суд заслухав думку малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що нею опікується та утримує бабуся ОСОБА_1 . Вона навчається у школі, добре вчиться, відвідує гуртки та додаткові заняття. Донька має образу на матір, вважає , що мати не цікавилася її життям, не приїжджала на свята, надсилає речі не за розміром, рідко бачиться з нею та хоче забрати від бабусі та дідуся. Дівчинка не бажає, щоб її забрала матір, а хоче постійно проживати разом з бабусею, в звичній обстановці. На даний час вона не бажає знаходитися з матір`ю та спілкуватися з нею.

Про небайдужість до долі дитини та до питання позбавлення її батьківських прав щодо доньки свідчить той факт, що на протязі усього судового розгляду справи відповідачка збирала докази, надавала їх суду особисто та через свого представника. Так, у лютому 2024 року ОСОБА_2 приїхала з Сполученого Королівства Великобританії в м. Одесу, безпосередньо взяла участь у судовому засіданні 29.02.2024, надала пояснення та докази, своєю поведінкою підтвердила зацікавленість дитиною та наміри в подальшому продовжувати спілкування з дитиною та надання допомоги, незважаючи на тривалий конфлікт з бабусею дитини.

Враховуючи думку дитини та її бажання залишитися з бабусею та дідусем, відповідачка 27.02.2024 в інтересах своєї малолітньої дитини склала нотаріально посвідчені документи (довіреність, заяви, тощо) на представництво інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та надала дозвіл на вирішення усіх питань, що стосуються захисту прав та інтересів дитини та через свого представника направила на адресу позивача (т.2, а.с. 54-56). Але, дані документи повернулися відправнику (представнику ОСОБА_2 - адвокату Бланковській Г.О.) за закінченням терміну зберігання, позивачка відмовилась від отримання цих документів, що в своїх поясненнях підтвердила в судовому засіданні 15.10.2024р..

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Пунктом 15 законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав; нормативно-правовий акт № 3 від 30.03.2007 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України).

З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 162 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України.

За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт несистематичного надання матеріальної допомоги не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Таким чином позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення.

Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18.

У Постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 досліджуються тотожні обставини. Той факт, що відповідач виїхала на заробітки до іншого міста і тривалий час не бачилася і не спілкувалася з донькою, - зазначені обставини настали поза волею і без винної поведінки відповідача, яка не має можливості спілкуватися з дитиною через складнощі, що сталися у неї в житті. Суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили про те, що мати дитини не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, та не звернув увагу на те, що між сторонами у справі існує конфлікт, що негативно вплинуло на взаємовідносини відповідачки з дочкою, яка знаходиться під впливом бабусі - позивачки. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається бабуся не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто, свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та призначення опікуна, з урахуванням думки малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при винесені рішення, не дослідженні в повній мірі документи (які наявні в матеріалах справи) та не з`ясовані всі обставини справи, на підставі яких органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради зроблено висновок доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначення ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , опікуном над дитиною та в рішенні відсутні будь-які обґрунтування щодо не погодження суду з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Отже, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що зазначаючи у позовній заяві про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 грудня 2022 року № 01-05-3/313 вх., слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Тобто, такий висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Позивач не обґрунтувала та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, зокрема на процесуально поведінку відповідача та ті обставини, що батько дитини ОСОБА_23 не звертався до відповідних органів з метою розірвати шлюб, стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини, позбавити її батьківських прав, і матеріальних претензій до відповідача батько дитини - не висував.

Дізнавшись про смерть чоловіка і батька дитини, 18.07.2022 відповідачка прибула у м. Одесу, щоб забрати доньку з собою, у м. Лондон (Онлайн-заявка до візового центру для в`їзду ОСОБА_24 до Сполученого Королівства (а.с. т.1, а.с. 135,136). 26.07.2022 відповідачем був оформлений паспорт громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виїзду за кордон (паспорт НОМЕР_6 , виданий 26 липня 2022, виданий органом 5101, закінчення строку дії паспорту 26.07.2026).

На підставі виїзду за кордон дитини між відповідачкою та позивачкою виникли конфліктні стосунки, у зв`язку з чим 23.07.2022 відповідачка зверталася до Відділу поліції №3 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області (Заяви ОСОБА_3 в ЄО № 19532 від 23.07.2022, № 21122 від 08.08.2022) (т.1, а.с. 137-141).

Що беззаперечно свідчить про бажання відповідача проживати з дитиною, брати участь у її вихованні.

Тому вказаний висновок колегія суддів не бере до уваги.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо поданого разом з апеляційною скаргою висновку спеціаліста в галузі психології, то апеляційний суд не бере його до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказаний доказ не був наданий суду першої інстанції та ним не досліджувався, а апелянтом не наведено виняткових випадків неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції.

Щодо посилань на судову практику колегія суддів зазначає, що вказані позиції не є ревалентними справі яка розглядається, оскільки судом було встановлено інтерес відповідачки до власної дитини та її бажання опікуватись дитиною, що вбачається з матеріалів справи.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко