Справа №: 343/71/25
Провадження №: 2/343/199/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, розташованою в с.Оболоня Калуського району Івано-Франківської області в урочищі "Барвище" шляхом зобов`язання відповідача відновити місток, який сполучав дорогу із належною йому на праві користування земельною ділянкою, стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 50000.00 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Оболонської сільської ради Долинського району Івано- Франківської області від 30 вересня 2009 року йому передано у власність земельні ділянки площею 0.5800 га та 0.6000 га для ведення особистого селянського господарства, що розташоване в с. Оболоня урочище Барвище.

У землевпорядній ліцензованій організації він виготовив технічну на вищевказані земельні ділянки, проте право власності не оформив, оскільки документи перебувають тривалий час на розгляді Долинської міської ради.

Більше десятка років він користувався земельною ділянко площею 0.5662га ( уточнена ) - косив траву, заготовляв для тварин сіно, обробляв її, підтримував у належному стані, знешкоджував бур`яни, викорчовував чагарники. Для доступу до його земельної діляни через струмок, який протікає повз земельну ділянку, він облаштував місток, через який мав можливість трактором заїхати і забрати сіно чи будь що інше.

Однак влітку - восени 2024 року відповідач, без його згоди, викосив на належній йому ділянці траву, заготовив сіно і забрав його. Його намагання врегулювати ситуацію не дали бажаного результату, навпаки відповідач провокував конфліктні ситуації.

Окрім цього, наперекір його зауваженням, відповідач розібрав місток, через який він добирався до своєї земельної ділянки. Для зведення даної споруди він витратив у свої старечі роки час, власні будматеріали, також кошти, а відповідач все зруйнував.

У зв`язку з цим він неодноразово звертався до відповідача і просив його відновити пошкоджене майно, проте він відмовляється.

Своїми діями відповідач завдав йому окрім матеріальної ше і моральної шкоди. Через похилий вік - 89 років, він не має змоги відновити місток. Із-за його пошкодження отримав душевні страждання, артеріальний тиск поза межами допустимої норми від часу події і до цього часу, спостерігається дратівливість.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Керницький В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Згідно із приписами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п.п. г, е ч.1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

Ч. 2 ст.91 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно до вимог ст.ст. 103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органівмісцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 надано згоду на передачу у власність земельних ділянок площею 0.5800 га та 0.6000 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с.Оболоня ур. Барвище, які знаходяться за межами населеного пункту. Вказаний факт підтверджено копією рішення Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30.09.2009 № 790-18/2009 та кадастровим планом земельної ділянки.

Представником позивачки в судовому засіданні стверджено що відповідачка в справі розібрала місток, через який позивач у віці 88 років добирався до своїх земельних ділянок площею 0.5800 га та 0.6000 га, що розташовані в с.Оболоня ур. Барвище.

В судому засіданні допитано свідок ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона дружина позивача. Вони з чоловіком зробили місток до свого поля. Відповідачка всі бур`яни вивозила на їхнє поле. Минулого року відповідачка приїхала на їхнє поле і вчинила їм перешкоди. Син відповідачки почав обробляти поле хімією. Дружина позивача викликала поліцію. Працівник поліції порекомендував звернутися їм до суду, так само рекомендував і працівник територіальної громади. Це відбувалося в 2024 році, містки були пошкоджені в 2023 році. На даний час вони із чоловіком не можуть заїхати на свою земельну ділянку.

Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідачка ОСОБА_2 розібрала місток, що сполучає дорогу до його земельної ділянки що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області.

Вищезазначені докази свідчать про те, що відповідачкою по справі продовжується чинення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою, що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області.

Враховуючи вищевикладене, основуючись на вимогах чинного законодавства, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області, та зобов`язання відповідачки відновити місток, що сполучає дорогу із належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області, підлягають до задоволення.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абз 1 п. 4 вказаної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У абз. 2 п. 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Як зазначили позивач та його представник, ствердив свідок в судовому засіданні, відповідачка своїми діями завдала позивачу моральної шкоди, який у свої 88 років не може відновити самостійно місток, який ОСОБА_2 розібрала та зруйнувала, що з`єднює дорогу та земельну ділянку ОСОБА_1 , якою останній не може вільно користуватися. Із-за пошкодження містка, що з`єднює дорогу із земельними ділянками позивача, які розташовані в с.Оболоня ур. Барвище, ОСОБА_1 отримав душевні страждання, артеріальний тиск поза межами допустимої норми від часу події і до цього часу, спостерігається дратівливість.

Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті дій відповідачки, у розмірі 30 000, 00 грн.

Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Позивач являється особою з інвалідністю I групи, що вбачається із довідки серії ІФ № 082056 від 11.01.02.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, судові витрати - судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (1211,20 грн. х 2) за дві позовні вимоги підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 319, 321, 391, 1167 ЦК України, ст.ст. 79-1, 91, 103, 152-153, 158,189 ЗК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2, ст. 5 Закону України Про судовий збір, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди - задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області.

Зобов`язати ОСОБА_2 відновити місток, що сполучає дорогу із належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що в урочищі "Барвище" с.Оболоня Калуського району Івано Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2422,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький