Справа № 185/2979/24
Провадження № 2/185/250/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Незвіського Д.Я., відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин діти залишилися проживати з позивачем, відповідачка проживала окремо. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з позивачем, стягнуті аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання дітей. Позивач разом з дітьми проживає у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, у квартирі створені всі належні умови для дітей, діти навчаються у школі І-ІІІ ступенів № 151 м. Києва. Відповідачка повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей та припинила будь-яку форму спілкування та контакту з дітьми. Вона не приймає участі у житті дітей, не цікавиться їх внутрішнім світом, духовним, фізичним розвитком дітей не займається у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалою суду від 28.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.10.2024 року закрито підготовче провадження справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що після припинення сімейних відносин з відповідачкою він деякий час проживав окремо від неї та дітей, але регулярно відвідував їх. При цьому він продовжував забезпечувати родину продуктами харчування, одягом та всім необхідним. Однак кожного разу коли він приїздив до дітей він бачив, що відповідачка повиносила з дому продукти, одяг, постільну білизну. Відповідачка у 2021 році потрапила до релігійної секти і весь час проводила за молитвами, про дітей не піклувалася. Уже на початку 2022 року він забрав дітей до себе оскільки відповідачка не гарантувала їм безпеки. На даний час відповідачка телефонує дітям, але вони не бажають з нею спілкуватися. Він не забороняє відповідачці спілкуватися з дітьми і жодних перешкод зустрічам не чинить, однак вона не виконує свої батьківські обов`язки.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на доводи викладені у позовній заяві.

Відповідачка позов не визнала пояснила, що вона має можливість виконувати батьківські обов`язки, любить дітей, бажає з ними спілкуватися, але їй не дозволяють. Вона працює, має місце проживання, отримує заробітну плату. Їй відомо що з неї стягнуті аліменти, вона намагалася з`ясувати куди їй сплачувати, однак позивач не каже. Вона приходить до школи щоб побачити дітей, із вчителями не спілкується. Також вона постійно телефонує відповідачу, дітям і коли їй дозволяють вона з ними розмовляє. Крім того, вона приходила додому до позивача та дітей, пропонувала допомогу, приносила продукти, подарунки, одяг, однак їй відмовили. До органу опіки з метою визначення часу побачень із дітьми не зверталась.

Представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, надала до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав. Просила розглядати справу без її часті, при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки.

Вислухав сторони, дослідив матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що сторони з 11.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 17,18)

Заочним рішенням Павлоградського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 16.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 27,28) Рішення набрало законної сили.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 26.04.2023 року визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком до досягнення дітьми 14 років. Стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частити всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 16.11.2022 року та до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, виконавчий лист щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей він не пред`являв до виконання.

Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є внутрішньо переміщеними особами і їх фактичне місцеперебування зареєстровано у АДРЕСА_1 . (а.с. 19, 20)

Згідно характеристики школи І-ІІІ ступенів № 151 міста Києва, ОСОБА_3 , навчається в 3-В класі. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень, швидко запам`ятовує начальний матеріал, володіє ним на достатньому рівні. Хлопчик належним чином забезпечений всім необхідним. Зовнішній вигляд у ОСОБА_5 охайний доглянутий. Зі слів ОСОБА_5 проживає з батьком та сестрою. Мати дитини за весь час навчання хлопчика школу та батьківські студії не відвідувала. Батько приділяє належну увагу вихованню сина. (а.с.23)

Згідно характеристики школи І-ІІІ ступенів № 151 міста Києва, ОСОБА_4 навчається у 1-Б класі. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна дівчинка. Програмний матеріал засвоює на достатньому рівні. Правил поведінки завжди дотримується. Стосунки з однокласниками склалися дружні. Мати дитини школу та батьківські студії не відвідує. (а.с. 24)

Відповідно до характеристики наданої з місця роботи ТОВ «А.В.К. Київ», позивач з березня 2023 року працює на посаді заступника директора з правових питань ТОВ «А.В.К. Київ». За час роботи зарекомендував себе позитивно (а.с. 21).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 працює на посаді заступника директора з правових питань ТОВ «А.В.К. Київ» та має дохід. (а.с. 22)

За наданими суду довідками позивачем пройдено профілактичний наркологічний огляд та психіатричний огляд, захворювань не виявлено. (а.с. 25, 26)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . (а.с. 39)

Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією (орган опіки та піклування) надано до суду висновок від 09.08.2024 року № 100-10463, яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21).

З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

В той же час, суд вважає, що висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування) про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідачки.

Судом встановлено, що відповідачка бажає спілкуватися з дітьми, телефонує їм і з дозволу позивача має можливість спілкуватися з ними, приходить до школи щоб побачити дітей, домовляється з позивачем про надання можливості провести з дітьми час. Бачити дітей частіше або спілкуватися з ними частіше вона не може у зв`язку з незгодою позивача, про що повідомила в судовому засіданні.

Зі слів позивача, діти не бажають спілкуватися з матір`ю, особисто він перешкод у спілкуванні не чинить.

Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому.

Суд вважає що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей є передчасним та не відповідає інтересам дітей. Наявні в матеріалах справи докази вказують на помилки у поведінці відповідачки, неправильні кроки у вихованні дітей та недостатню участь матері у житті дітей, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з ними сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивачем не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вона притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, суду не надано.

Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей.

А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки батьківських прав.

Проте суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 264, 265, ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію (орган опіки та піклування) контроль за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення суду складено 17.04.2025 року.

Учасники справи

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , фактична адреса : АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_5 , фактично проживає: АДРЕСА_6 .

Третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, проспект Голосіївський, 42.

Суддя С. Г. Юдіна