Справа № 750/2164/25
Провадження № 2/750/1219/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретарПрохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

14.02.2025 позивач через адвоката Шаповалова М.С. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 67 260,38 грн, та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 850,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.10.2024 з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП), що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2024 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 750/14946/24. Згідно висновку експерта № 260 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 26.11.2024, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля легкового «Subaru-Impreza», реєстраційний № НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 15.10.2024, складає 67 260,38 грн. Завдані винними діями відповідача майнові збитки добровільно не відшкодовані, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 17.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.03.2025.

20.03.2025 розгляд справи відкладено на 15.04.2025 у зв`язку з клопотанням відповідача.

03.04.2025 відповідач засобами поштового зв`язку подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала в частині стягнення з неї матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в сумі 67 260,38 грн, та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 850,00 грн. Просила зменшити витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, з урахуванням критерію розумності та необхідності таких витрат, а також звільнити її від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним станом.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов визнала.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу «Subaru Impreza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 33).

Позивач зазначає, що керування вищевказаним автомобілем передано їй за усною домовленістю з ОСОБА_3

15.10.2024 о 08:06 год. ОСОБА_2 в м. Чернігові зі сторони вул. Котляревського в бік вул. М. Небаби по пр. Миру, 26, керувала автомобілем KIA OPTIMA, д.н.з. НОМЕР_3 , та виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині, не надала переваги в русі автомобілю SUBARU IMPREZA, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі сторони вул. М. Небаби в бік вул. Котляревського по пр. Миру в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого трапилось зіткнення, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає, власникам завдано матеріальних збитків, чим порушила пункт 10.4 Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР), тобто скоїла правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2024 по справі № 750/14946/24, яка набрала законної сили 31.12.2024, притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн (а.с. 8-10).

У відповідності до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Автомобілем «KIA OPTIMA», державний номерний знак НОМЕР_3 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, керувала відповідач ОСОБА_2 , а автомобілем «SUBARU IMPREZA», державний номерний знак НОМЕР_1 , - позивач

ОСОБА_1 , що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «KIA OPTIMA», державний номерний знак НОМЕР_3 , не була застрахована в жодній страховій компанії, про що свідчить копія перевірки чинності полісу внутрішнього страхування (а.с. 11).

Згідно висновку експерта № 260 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 26.11.2024, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля легкового «Subaru-Impreza», реєстраційний № НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 15.10.2024, з урахуванням суми ПДВ 20% у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки 15.10.2024, складає 67 260,38 грн. (а.с. 12-34).

Відповідно до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення ухвалюється судом згідно з таким визнанням.

Відповідно до статей 386, 395, 396 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 ПДР України.

Отже, ОСОБА_1 хоча і не є власником транспортного засобу «SUBARU IMPREZA», державний номерний знак НОМЕР_1 , однак має право на відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди з винної особи.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої-другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «KIA OPTIMA», державний номерний знак НОМЕР_3 , не була застрахована в жодній страховій компанії, про що свідчить копія перевірки чинності полісу внутрішнього страхування (а.с. 11).

Із урахуванням викладеного, винуватець ДТП, який не застрахував свій транспортний засіб, має нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану з його вини в повному обсязі, відтак шкоду, завдану ОСОБА_1 , має безпосередньо відшкодовувати завдавач шкоди, тобто ОСОБА_2 .

Окрім того, суд зазначає, що позивач поніс також витрати для відновлення свого порушеного права, що полягають у оплаті послуг експерта за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 850,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 1.75712700.1 від 27.11.2024 (а.с. 35).

Установивши розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , ураховуючи визнання відповідачем позову, наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. У пунктах 44, 47 додаткової постанови зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).

Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Шаповалов М.С. на підставі договору про надання правових послуг (професійної правничої допомоги) від 09.01.2025 (а.с. 38-39).

Відповідно до акту виконаних робіт за договором про надання правових послуг (професійної правничої допомоги) № б/н від 09.01.2025 станом на 16.01.2025 адвокатом виконані такі роботи (послуги): 09.01.2025 ознайомлено з матеріалами справи, підготовлено договір, запити (2 год.); 16.01.2025 підготовлено позовну заяву (4 год.); з 09.01.2025 по 16.01.2025 надано замовнику на його вимогу юридичні консультації, що стосуються даної справи вартістю робіт (1 год.). Крім того, планується участь в судовому засіданні в Деснянському районному суді м. Чернігова вартістю робіт (1 год.); планується отримання в канцелярії суду рішення та виконавчих документів (1 год.). Загальна вартість виконаних адвокатом робіт станом на 16.01.2025 становить 10 000,00 грн за 9 робочих годин, оплата якої здійснена позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 09.01.2025 № 01/25 (а.с. 40).

У відзиві відповідач заперечувала проти визначеного позивачем та її адвокатом розміру витрат на правничу допомогу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів підготовки адвокатом запитів у межах даної справи, а також те, що представник позивача брав участь у судовому засіданні лише 20.03.2025 тривалістю 4 хвилини, а вартість правничої допомоги явно завищена та не відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт, суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн.

Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Ураховуючи майновий стан відповідача, підтверджений доданими до відзиву доказами, суд вважає за можливе звільнити її від сплати судового збору.

За приписами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 67 260,38 грн (шістдесят сім тисяч двісті шістдесят гривень

38 копійок), а також витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3 850,00 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.), а всього

71 110,38 грн (сімдесят одну тисячу сто десять гривень 38 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання:

АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання:

АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя