ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Дніпровська міська рада,

третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024року, головуючий у суді першої інстанції Мовчан Д.В., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2023року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Дніпровської міської ради про встановлення факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у шлюбі станом на 25 січня 2017року, та про визнання за ним права власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 серпня 1997року належала на праві приватної спільної власності 6 співвласникам в рівних частках: ОСОБА_3 - дід позивача, ОСОБА_4 - бабця позивача, ОСОБА_5 - тітка позивача, ОСОБА_6 - мати позивача, ОСОБА_7 - син тітки, двоюрідний брат позивача, та ОСОБА_1 - позивачу.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його баба ОСОБА_4 і жоден із спадкоємців першої черги після її смерті не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, в силу приписів статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 двоє спадкоємців першої черги, а саме чоловік померлої -ОСОБА_3 та донька померлої -ОСОБА_6 , оскільки вони постійно проживали разом із таким спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інша донька спадкодавця -ОСОБА_5 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері, так як заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавала та не проживала зі спадкодавцем на момент її смерті.

За наведених обставин заявник виснував, що чоловік померлої ОСОБА_4 та донька померлої ОСОБА_6 з часу відкриття спадщини в рівних частках є власниками спадщини у вигляді по 1/12 частки вказаної квартири кожному.

Також вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 і спадкоємцями після її смерті вже були син -ОСОБА_1 та батько -ОСОБА_3 , оскільки вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його дід -ОСОБА_3 та спадкоємцями першої черги після його смерті є: в порядку представлення замість доньки ОСОБА_6 її син ОСОБА_1 та друга донька -ОСОБА_5 . Остання, як спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У свою чергу позивач подав до державного нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті його діда -ОСОБА_3 , однак постановою державного нотаріуса від 07 квітня 2021року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю факту встановлення родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме відсутністю свідоцтва про шлюб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024року позовзадоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , 29 січня 1937рокуперебували у шлюбі станом на 25 січня 2017року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1965року.

Суд першої інстанції також виснував, що під час розгляду справи судом були доведені обставини прийняття позивачем спадщини після смерті свого діда - ОСОБА_3 , і у позивача відсутня можливість в позасудовому порядку оформити своє право на спадщину.

Суд також виходив з того, що за загальним правилом при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також, відмови від її прийняття відповідачами у спорах щодо спадкового майна є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. А тому за відсутності інших спадкоємців суд вважав, що позов пред`явлено до належного відповідача, а саме Дніпровської міської ради.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

27 лютого 2025року Дніпровська міська рада подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024року.

В апеляційній скарзі відповідач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме не залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другу дніпровську державну нотаріальну контору, оскільки на думку заявника рішення у справі може вплинути на права та обов`язки нотаріуса щодо однієї зі сторін.

Також заявник зазначав, що в судовому порядку не встановлюються факт перебування у шлюбі, а лише встановлюється факт їх реєстрації в актових книгах, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

Вказував, що судом встановлено факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який не передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України. А тому вважав, що належним способом захисту буде встановлення факту реєстрації шлюбу, а не перебування у шлюбі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025року витребувано з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу; та 13 березня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024року.

31 березня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 11?? год 15 квітня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

30 жовтня 1965року Бюро ЗАГС Центрального району м. Красноярська було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1429 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1965року. Від вказаного шлюбу такі особи мали двох дітей: доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 березня 1973року та доньку - ОСОБА_5 .

30 липня 1994року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 641, та видано сторонам свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 від 30 липня 1994року, в якому зазначено прізвище дружини після реєстрації шлюбу, як « ОСОБА_9 ». Від цього шлюбу народилась дитина, син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 15 грудня 2011року.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 серпня 1997року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 20 серпня 1997року за № 61/2034-97 Виконкомом міської Ради народних депутатів, зареєстрованого в Дніпровському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис у реєстрову книгу за № 338п за реєстровим № 15, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 56,5 кв.м, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно довідки № 14/5-15316 від 18 грудня 2020року, виданої Відділом обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради встановлено, що: 1) відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 19 березня 1990року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_3 становить дві особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 16 липня 1990року, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 16 липня 1990року; 2) відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 16 липня 1990року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_4 становить дві особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 19 березня 1990року, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 16 липня 1990року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , що підтверджується повторно виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 23 жовтня 2023року.

В силу приписів статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 двоє спадкоємців першої черги, а саме чоловік померлої - ОСОБА_3 та донька померлої - ОСОБА_6 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що такі особи постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інша донька спадкодавця - ОСОБА_5 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері, так як заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавала та не проживала зі спадкодавцем на момент її смерті. Отже, вважається, що чоловік померлої ОСОБА_4 та донька померлої ОСОБА_6 з часу відкриття спадщини в рівних частках є власниками спадщини - тобто власниками прав на 1/6 частину квартири, по 1/12 частки кожному. За таких обставин частки співвласників спірної квартири після смерті ОСОБА_4 перерозподілились наступним чином: чоловік ОСОБА_3 : 1/6 (2/12) (набута під час приватизації квартири) + 1/12 (прийнята як спадщина після смерті дружини ОСОБА_4 ) = 3/12 частки; донька ОСОБА_5 : 1/6 (набута під час приватизації квартири); донька ОСОБА_6 : 1/6 (2/12) (набута під час приватизації квартири) + 1/12 (прийнята як спадщина після смерті матері ОСОБА_4 ) = 3/12 частки; онук ОСОБА_7 : 1/6 (набута під час приватизації квартири); онук ОСОБА_1 : 1/6 (набута під час приватизації квартири).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 , що підтверджується виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 10 лютого 2020року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 були її син - ОСОБА_1 та її батько - ОСОБА_3 . Жоден із зазначених спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 не подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте, в силу приписів статті 1268 ЦК України вказані особи також вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом, оскільки вони постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. А, за таких обставин вважається, що батьку померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та сину померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини в рівних частках належать права на спадкове майно померлої, тобто права на 3/12 частки квартири, тобто по 3/24 частки кожному. Отже, частки співвласників спірної квартири після смерті ОСОБА_6 знову перерозподілились: ОСОБА_3 : 1/6 (4/24 (набута під час приватизації квартири) + 1/12 (прийнята як спадщина після смерті дружини ОСОБА_4 ) + 3/24 (успадкована після смерті ОСОБА_6 ) = 4/24 (1/6) + 2/24(1/12) + 3/24 = 9/24 частки; ОСОБА_5 : 1/6) (набута під час приватизації квартири); ОСОБА_7 : 1/6 (набута під час приватизації квартири); ОСОБА_1 : 1/6 (4/24) (набута під час приватизації квартири) + 3/24 (успадкована після смерті матері ОСОБА_6 ) = 4/24 + 3/24 = 7/24.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 17 лютого 2020року. Станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями такої особи були мати позивача та відповідно донька померлого - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Тож, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були в порядку представлення замість доньки ОСОБА_6 її син - ОСОБА_1 та друга донька ОСОБА_5 . Остання, як спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а ОСОБА_1 , навіть попри те, що постійно проживав разом із дідом ОСОБА_3 у спірній квартирі, 03 березня 2020року подав державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті свого діда. Таким чином, частки співвласників спірної квартири після смерті ОСОБА_3 знову розподілились наступним чином: ОСОБА_5 : 1/6 (4/24) (набута під час приватизації квартири); ОСОБА_7 : 1/6 (набута під час приватизації квартири); ОСОБА_1 : 1/6 (4/24) (набута під час приватизації квартири) + 3/24 (успадкована після смерті матері ОСОБА_6 ) + 9/24 (успадкування після смерті діда ОСОБА_3 ) = 4/24 + 3/24 + 9/24 = 16/24 = 2/3 частки.

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2021року відмовлено ОСОБА_1 у видачі на його ім`я свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно, що належало померлому діду - ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю факту встановлення родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також, матеріалами справи підтверджено, що на підставі розпорядження в.о. міського голови № 897-р від 26 листопада 2015року АДРЕСА_3» перейменовано на «АДРЕСА_4».

Доказів видачі свідоцтва про право на спадкування за законом на спірні 3/8 часток вищевказаної квартири після смерті діда позивача - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , суду не надано.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У своїх висновках про задоволення позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого діда має відповідне право на спадкування відповідної частки спадкового майна.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом даної норми закону, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця. Отже, з наведеної норми матеріального закону вбачається, що спадковим може бути тільки майно, яке перебувало у власності спадкодавця.

Тож, звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання права власності в порядку спадкування на певне майно, позивач має надати суду відповідні докази того, що таке майно належало спадкодавцю на праві власності за життя останнього, а відтак входить до спадкової маси.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, а позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого діда - ОСОБА_3 , речове право спадкодавця на вказане нерухоме майно набуто згідно з діючими нормативно-правовими актами на час набуття такого права; і отримати в позасудовому порядку право власності на таке спадкове майно позивач не має можливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішуючи спір не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другу Дніпровську державну нотаріальну контору, - суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки предметом спору у цій справі є встановлення факту перебування у шлюбних відносин діда та баби позивача станом на час смерті баби, і визнання за позивачем права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом після смерті діда, нотаріальна контора не є стороною виниклих правовідносин, а тому рішення у справі безпосереднього безумовного впливу на права та обов`язки нотаріальної контори не має.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивач безпідставно залучив до участі у справі у якості відповідача Дніпровську міську раду, - не приймаються до уваги, оскільки у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 18 грудня 2019року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 10 листопада 2021року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21), від 19 січня 2022року у справі № 280/4/18 (провадження № 61-403св19) та ін.

Доводи апеляційної скарги про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є встановлення факту реєстрації шлюбу, а не перебування у шлюбі, - є безпідставними.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У справі, що переглядається, встановлення факту перебування у шлюбі діда та бабці позивача має юридичне значення, і від нього залежало саме виникнення майнових спадкових прав позивача, тобто встановлення факту перебування у шлюбі пов`язано саме з подальшим вирішенням спору про право.

Роблячи висновки про неналежність обраного позивачем способу захисту апелянтом не враховано, що суд на підставі факту перебування діда та баби позивача у шлюбі станом на час смерті баби (на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1965року, згідно з яким 30 жовтня 1965року Бюро ЗАГС Центрального району м. Красноярська було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1429), - встановив успадкування дідом позивача після смерті дружини лише частки в правах на квартиру в розмірі 2/24, в той час як предметом позову була успадкована після смерті діда частка в правах на квартиру в загальному розмірі 9/24.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025року.

Судді: