РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючої судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача в режимі відеоконференцзв`язку Скиданюка М.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з ОСОБА_2 , за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року, в загальній сумі 327100,41 грн, з яких:- заборгованість за кредитом строкова 119 250,00 грн;-заборгованість за кредитом прострочена 28 743,16 грн;-заборгованість за відсотками строкова 2 811,87 грн.;- заборгованість за відсотками прострочена 121 450,98 грн.;- заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків (3% річних) - 13 325,99 грн;- інфляційні - 41 518,41 грн. Стягнути з Відповідача на користь АБ «УКРГАЗБАНК» понесені по справі судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (надалі Банк/Позивач) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №607/09/2013/0321 За умовами кредитного договору (п.1.1 Договору) Банк надав Позичальнику кредит в сумі 180 000,00 гривень 00 коп. на строк з 25.09.2013 року по 23.09.2033 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 18,3 % річних.

Згідно п.1.4 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно п.1.6. Позичальник сплачує Банку комісію за надання кредиту -1,5% від суми кредиту.

Згідно п.2.1 Згідно договору іпотеки без оформлення заставної №607/09/2013/03211 від 25.09.2013 року укладеного одночасно з цим Договором між Банком та ОСОБА_2 , у забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, банком прийнято в іпотеку нерухомість, яка зазначена у п.1.2 цьогоД оговору, а саме 2х кімнатна квартира загальною площею 54,3 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Згідно п.4.3.5 Кредитного договору, Відповідач зобов`язався на вимогу Банку достроково повернути Банку кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом, а також усі штрафні санкції Банку, у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства.

В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору №607/09/2013/0321 від 25.09.2013 року АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся із позовом до суду про примусове стягнення боргу Пологівським районним судом Запорізької області по справі № 324/860/20 року 01.09.2020 р. винесено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі. Згідно рішення суду від 01.09.2020 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року станом на 06 травня 2020 року в загальній сумі 267 594,22 грн.01.09.2020 року Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 324/860/20 заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 16 березня 2022 року.

Однак, судове засідання по цивільній справі № 324/860/20 у визначену дату не відбулося у зв`язку з початком активної фази бойових дій, а в подальшому тимчасовою окупацією. Оскільки з Пологівського районного суду Запорізької області судові справи не були вивезені, в тому числі і матеріали судової справи №324/860/20, тому для відновлення процедури примусового стягнення заборгованості за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року у АБ «УКРГАЗБАНК» виникає право на подання нового позову.Отже, станом на дату звернення до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на рахунках Позичальника ОСОБА_2 обліковується заборгованість за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року в загальній сумі 327100,41 грн.

Саме з наданого Банком до справи Розрахунків заборгованості та виписки по рахунку підтверджено надання Банком та отримання Позичальником кредитних коштів в рамках виконання Кредитного договору, повернення яких не здійснено у терміни, встановлені договором, внаслідок чого виникла заборгованість.

Таким чином, невиконання Відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року протягом 11 років порушує майнові права та інтереси АБ «УКРГАЗБАНК», оскільки завдає значних збитків, що полягають у матеріальних втратах від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та безпідставному користуванні Позичальником грошовими коштами Банку. Тому саме через невиконання Позичальником умов кредитного договору № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року, у АБ «УКРГАЗБАНК» виникло законне право на отримання компенсації, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, в межах строку позовної давності.

Ухвалою судді від 20.12.2024 відкрито провадження у зазначеній справі, розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також відповідачу наданий строк протягом 15 календарних днів з дня отримання вищевказаної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електроні докази.

03.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить суд визнати причини пропуску відповідачкою строків на подачу відзиву поважними та поновити їй цей строк.

04.02.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення відзиву без розгляду, з огляду на пропуск строку його подання до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року продовжено ОСОБА_2 строк надання відзиву на позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, долучивши відзив з додатками до матеріалів справи.

У відзиві відповідач зазначає, що відповідачка вважає позов необґрунтованими з наступних підстав. Між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року. Відповідно до п. 1.1., 1.2. Кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у сумі 180 000,00 грн. Кредит надано на придбання майнових прав на двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Кредит надавався з 25 вересня 2013 року по 23 вересня 2033 року (п. 1.3.1 кредитного договору). Згідно з п.3.1 договору відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менш 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 750,00 грн., а останній платіж сплачується в сумі 750,00 грн. не пізніше 23.09.2033 року. З моменту отримання кредиту Відповідачка стабільно, щомісяця здійснювала платежі по погашенню тіла кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, згідно зобов`язань за кредитним договором включно до 11.01.2016 року. Але враховуючи, що з 14.04.2014 року було введено антитерористичну операцію, відповідачка у 2014 році була змушена переїхати до м. Києва. У зв`язку з вимушеним внутрішнім переміщенням, відповідачка втратила роботу у м. Докучаєвськ, Донецької області та після переїзду до м. Києва, остання була вимушена шукати нову роботу та орендувати квартиру для подальшого проживання, що і стало головною причиною скрутного фінансового стану останньої. Відповідачка намагалася своєчасно сплачувати кошти на погашення кредиту, остання оплата була здійснена 11.01.2016 року. Відповідно до п. 4.1.3. зазначеного кредитного договору, банк зобов`язується забезпечувати Позичальника консультативними послугами з питань виконання кредитного договору, аналізувати фінансовий стан Позичальника, перевіряти забезпеченість кредиту і вносити пропозиції про подальші відносини з Позичальником. В порушення умов договору, Позивач не надав будь яких консультативних послуг для співпраці з відповідачкою, що є порушення позивачем виконання зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, згідно з п. 5.4 Кредитного договору Позичальник не відповідає за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (обставин форс - мажору), визначених цим розділом. Згідно абз. 1-2 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» відноситься також м. Докучаєвськ Донецької області, у якому проживала та зареєстрована відповідачка і до відповідачки підлягає застосуванню також частина 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Наголошує, що відповідачка є внутрішньо переміщеною особою з жовтня 2014 року та станом на дату подачі вказаного відзиву на позовну заяву, вказаний статус не втратила, що підтверджується довідками: від 27.10.2014 р. №; від 25.08.2016 р. №; тобто на кредитні правовідносини, які склалися між позивачкою та відповідачем розповсюджуються положення ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», частина 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 (зі змінами), було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Крім того, у порушення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач продовжував нараховувати відповідачці штрафні санкції нарахованих на основну суму заборгованості із зобов`язання, що виникло у відповідачки за вказаним вище кредитним договором.До того ж, позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували як факт направлення останнім вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором №607/09/2013/0321, так і її отримання відповідачкою, у порядку та на умовах передбачених договором.

Також, посилається на те, що матеріали цієї справи не містять доказів звернення позивача до суду із заявою про поновлення матеріалів втраченого провадження у порядку ст.489 ЦПК України. Разом з тим матеріали справи не містять і ухвали за наслідками розгляду цієї заяви, у якій повідомлялося б, зокрема, що, що судові справи, зокрема, судова справа №324/860/20 не були вивезені з Пологівського районного суду Запорізької області під час повномасштабного вторгнення рф на територію Держави України 24.02.2022 року. Крім того, позивач самостійно дійшов до висновків, що може звернутися у даному конкретному випадку з позовною заявою до тієї ж відповідачки, з одним і тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивач не зазначив правових підстав для можливості такого звернення до суду із позовною заявою враховуючи викладені вищеобставини. А такому відповідно до п. 4 ч.1 ст.257 ЦПК України є підстави для залишення позову без розгляду.Відповідач просив постановити ухвалу, якою залишити позовну заяву без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст.257 ЦПК України. У випадку відмови у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стягнути з Публічного акціонерного товариство акціонерний банк «Укргазбанк» судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

10.02.2025 року від позивача до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє доводи відзиву і просить позов задовольнити у повному обсязі, а також заявлено клопотання про відмову у стягненні витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 40000 грн.

17.02.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно до яких відповідач підтримав свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві. Вказав, що під час судового розгляду відповідач висловив пропозицію вирішити спір шляхом взаємних поступок. Проте вказане питання так і вирішено не було, а тому є підстави для задоволення позову в судовому порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник відповідача - адвокат Тивоненко Д.Р. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує на підставах, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що відповідач не оспорює факту укладення договору, отримання за ним позики, у зв`язку із чим намагався вирішити спір позасудовим шляхом сплати частини заборгованості, проте Банк не пішов на зустріч відповідачу, наполягаючи на погашені боргу у розмірі заявлених позовних вимог, а тому з урахуванням відзиву на позов, ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» просить відмовити позивачу у позові в повному обсязі, вирішити питання щодо витрат на правничу допомогу відповідача.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до такого висновку.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (надалі Банк/Позивач) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №607/09/2013/0321.

Згідно з п. 1.1 та п. 1.2 договору банк надав позичальнику кредит у сумі 180000,00 грн. на придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири загальною площею 54,3 кв. м, яка знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 1.3.1. договору передбачено, що кредит надається з 25 вересня 2013 року по 23 вересня 2033 року.

Згідно п.1.4 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно із п. 1.4 договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 18,3 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 23,3 % річних. У разі порушення позичальником будь-якого або декількох зобов`язань, встановлених п. п. 4.3.6-4.3.9 цього договору з першого дня місяця, наступного за місяцем виявлення банком порушення, до закінчення строку кредитування, визначеного у п. 1.3.1. цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами у межах строку кредитування встановлюється у розмірі 19,3 % річних, процентна ставка за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені ним договором (прострочена заборгованість) залишається без змін та відповідає п. 1.4.2 цього Договору. При цьому, зміна розміру процентної ставки не звільняє позичальника від виконання порушених ним зобов`язань, встановлених п. п. 4.3.6-4.3.9 цього договору.

Згідно із п. 1.5 договору кредит надається банком позичальнику шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника відкритий в відділенні 321/04 АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

Згідно п.1.6. Позичальник сплачує Банку комісію за надання кредиту -1,5% від суми кредиту.

Згідно п.2.1 Згідно договору іпотеки без оформлення заставної №607/09/2013/03211 від 25.09.2013 року укладеного одночасно з цим Договором між Банком та ОСОБА_2 , у забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, банком прийнято в іпотеку нерухомість, яка зазначена у п.1.2 цього Договору, а саме 2х кімнатна квартира загальною площею 54,3 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 4.3.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2 цього договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього договору.

Згідно п.4.3.5 Кредитного договору, Відповідач зобов`язався на вимогу Банку достроково повернути Банку кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом, а також усі штрафні санкції Банку, у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства.

При розгляді справи встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і перерахував на поточний рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у сумі у сумі 180000,00 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача , що не оспорюється і відповідачем, як і не оспорюється факт укладення вказаного договору.

Однак, відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, у зв`язку з чим за розрахунком заборгованості позивача станом на 08.07.2020 року відповідач має заборгованість за основним боргом у розмірі 27256,01 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом строкова 119 250,00 грн; заборгованість за кредитом прострочена 28 743,16 грн; заборгованість за відсотками строкова 2 811,87 грн.; заборгованість за відсотками прострочена 121 450,98 грн.; а також позивач просить про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків (3% річних) - 13 325,99грн.; інфляційні - 41 518,41 грн.

В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору №607/09/2013/0321 від 25.09.2013 року АБ «УКРГАЗБАНК» звертався із позовом до суду про примусове стягнення боргу і Пологівським районним судом Запорізької області по справі № 324/860/20 року 01.09.2020 р. ухвалено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги банку задоволені в повному обсязі.

Заочним рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 01.09.2020, яке міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року, яка утворилася станом на 06 травня 2020 року, в сумі 267594 (двісті шістдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 22 копійки та 4013 (чотири тисячі тринадцять) гривень 91 копійку судового збору, а всього стягнути 271608 (двісті сімдесят одну тисячу шістсот вісім) гривень 13 копійок. (справа № 324/860/20 , провадження № 2/324/396/2020).

25.02.2021 року, що встановлено з долученої до позову виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 з 25.09.2013 року по 09.07.2024 року, 25.02.2021 року відбулося списання за рахунок резерву заборгованості за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25.09.2013 зг. Протоколу правління №8 від 25.02.2021 та протоколу Засідання КЗУНА №14/4 АБ «Укргазбанк» від 17.02.2021 року -1146,62 грн., 138425,55 грн., 25.02.2021 року оприбут. Безнадійної заборгов., списаної за рахунок резерву за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25.09.2013 зг. Протоколу правління №8 від 25.02.2021 та протоколу Засідання КЗУНА №14/4 АБ «Укргазбанк» від 17.02.2021 року 287565,33 грн.

У подальшому 28.01.2022 року ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 324/860/20 скасовано заочне рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 01 вересня 2020 року у справі №324/860/20 за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 16 березня 2022 року на 9.30 годину (з урахуванням ухвали суду від 31.01.2022р про виправлення описки).

Однак, судове засідання по цивільній справі № 324/860/20 у визначену дату не відбулося у зв`язку з початком активної фази бойових дій, а в подальшому тимчасовою окупацією. З 6 березня 2022 року місто Пологи окуповане російськими військами, що є загальновідомою інформацією. Оскільки з Пологівського районного суду Запорізької області судові справи не були вивезені та передані суду за визначеною підсудністю, тому для відновлення процедури примусового стягнення заборгованості за кредитним договором № 607/09/2013/0321 від 25 вересня 2013 року у АБ «УКРГАЗБАНК» виникло право на подання нового позову.

Крім того, у позовній заяві АБ «УКРГАЗБАНК» предметом позову є інша сума боргу, а саме 327100,41 грн., а згідно рішення суду від 01.09.2020 сума боргу складає 267594,22 грн (розрахунок заборгованості додано до позовної заяви), і вказується інший період нарахування заборгованості.

Згідно п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищенаведене, тих обставин, що предмети у справах є різними, підстав для залишення позову без розгляду визначених п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, як про це просить відповідач у відзиві, судом не встановлено.

Вирішуючи заявлені вимоги суд виходить із такого.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6-1 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Згідно п.1-3 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором.

За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.

Пунктом 5-2 Розділу VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно (нерухомість), оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», або за договорами, до яких після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

За змістом вказаного припису поняття «звільнення суб`єкта цивільного права від обов`язку» означає, що цивільний обов`язок припиняється без його виконання, тоді як поняття «звільнення від виконання обов`язку» передбачає, що відповідний обов`язок продовжує існувати, але через певні обставини немає можливості його примусового виконання доти, поки вони існують.

Упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України (частина 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»)

База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів (абзаци перший - четвертий підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України).

За змістом припису речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII він визначає умови, за яких боржник за кредитним договором (зобов`язання за яким забезпечене іпотекою, об`єктом (предметом) якої є майно відповідної площі, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення іпотечного договору була тимчасово окупована) може бути звільнений від виконання цивільного обов`язку за кредитним договором на строк тимчасової окупації відповідної території.

З огляду на формулювання речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи не є визначальним, оскільки відповідний припис поширюється як на тих осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, так і на тих, які перемістилися з неї (безвідносно до того, чи всередині країни, чи за її межі).

Інакше кажучи, виконання особами, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї (незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб), обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані відсотки за ним відстрочується на період тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно, якщо ця територія зазнала окупації після укладення іпотечного договору. Такі особи не звільнені від зазначеного обов`язку, однак його виконання відстрочується на період тимчасової окупації вказаної території.

Дія приписів частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII не позбавляє фінансову установу обов`язку облікувати кредитну заборгованість і нараховувати проценти за користування іпотечним кредитом (із урахуванням вимог, визначених, зокрема, статтею 9-2 Закону № 1706-VII, пунктом 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII). Однак унеможливлює вчинення такою установою дій зі спонукання боржника до погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих за ним відсотків, а також зі стягнення відповідного боргу до завершення періоду тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно. (Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року, справа № 757/29209/22-ц, провадження 61-6938св24).

Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації (пункт 7 частини 1-1 Закону № 1207-VII).

Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк, і місце реєстрації відповідача м.Докучаєвськ, Донецької області, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 07.04.2014 року.

Отже, законодавець визначив, декілька критеріїв для тимчасового звільнення боржника від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним.

Так, вимога повинна існувати упродовж строку тимчасової окупації; спеціальна норма ч. 6 ст.15 цього Закону стосується осіб: які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї; кредит має бути забезпечений іпотекою; окупація мала місце після укладення такого іпотечного договору; площа об`єкту іпотеки не повинна перевищувати показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України - 120 кв. метрів для житлових будинків і 60 кв. метрів для квартир.

ОСОБА_2 має реєстрацію місця проживання на тимчасово окупованій території України з 2014 року. Відповідачка є внутрішньо переміщеною особою з жовтня 2014 року та станом на час розгляду справи вказаний статус не втратила, що підтверджується довідками: від 27.10.2014 р. №; від 25.08.2016 р. №.

Іпотечний кредит споживчий кредит, який видається фізичній особі (громадянину України) для придбання житлової нерухомості (квартири) під її заставу (іпотеку).Даний спір стосується іпотечного кредиту, так як кредит забезпечений іпотекою. Іпотечний кредит надано до окупації м. Донецьк 25.09.2013 року.

Площа об`єкту іпотеки двокімнатної квартири становить 54,3 кв. метрів, що менше визначеної статтею 266 Податкового кодексу України пільги.

Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, вся територія Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк, де розташований (зареєстрований) предмет іпотеки, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України із 05.03.2022 року, тобто після укладення іпотечного договору від 25.09.2013 року, таким чином, відносно ОСОБА_2 підтверджено сукупність умов, визначених у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII, оскільки а тому на підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним до настання деокупації території Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 лютого 2025 року у справі № 757/29209/22-ц, провадження 61-6938св24 звернув увагу на те, що у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII парламент не передбачив можливість звільнення від виконання обов`язку (відстрочення такого виконання) за відповідною позовною вимогою. Таке звільнення (відстрочення) відбувається в силу вказівки закону та настання відповідних юридичних фактів (тимчасова окупація певної території України; проживання особи на цій території або переміщення з неї; укладення такою особою договору іпотеки для забезпечення виконання її кредитного зобов`язання до моменту тимчасової окупації території, на якій це майно розташоване (зареєстроване); площа відповідного майна не перевищує визначені Податковим кодексом України). Отже, вимога позивача до банку про зобов`язання звільнити від обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані за ним відсотки до деокупації міста не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу як позовна. Наявність у банку визначеного у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII обов`язку звільнити позивача від виконання цивільного обов`язку на строк тимчасової окупації території, на якій розташований об`єкт (предмет) іпотеки може бути аргументом позивача у межах ініційованого банком судового спору про стягнення кредитної заборгованості. У такому спорі вказаний аргумент суд має оцінити, врахувавши встановлені обставини справи, та у разі підтвердження сукупності умов, визначених у частині шостій статті 15 Закону № 1207-VII, відмовити у задоволенні позову (повністю чи частково). Отже, звернення до суду з превентивною позовною вимогою про зобов`язання банку звільнити позивача від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків до деокупації території, на якій розташований (зареєстрований) предмет іпотеки, не відповідає завданню цивільного судочинства, а зазначену позовну вимогу не можна розглядати у судовому порядку.

Крім того, суд зважує також і на ті обставини, що окремою ухвалою Верховного Суду у справі № 757/29209/22-ц, провадження № 61-6938св240 5 лютого 2025 року Верховний Суд звернув увагу Національного банку України на необхідність перевірки фактів недотримання фінансовими установами викладеної у приписі речення першого частини шостої статті 15 Закону № 1207-VII гарантії прав окремих груп споживачів фінансових послуг (зокрема фактів надсилання боржникам, на яких поширюється відповідна гарантія, вимог сплатити основну суму іпотечного кредиту та нараховані за ним відсотки або погасити таку заборгованість достроково, а також звернень із позовами про стягнення цього боргу).

Позивач не спростував доводів відповідачки в частині звільнення останньої на підставі ч. 6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним до настання деокупації території Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк.

Позивач у відповіді на відзив виклав нормативно-правове обґрунтування «форс-мажорних обставин» та зазначив, що сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Однак, відповідачка у відзиві на позовну заяву не посилалася на форс-мажорні обставини, як на підставу для звільнення від виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, а посилалася серед іншого і на ч. 6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

З огляду на вказане, то до настання деокупації території Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк на підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, на підставі п.1-3 ст. 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру, а отже у вказаному позові заявленому до настання деокупації території Донецького району Донецької області, до складу якого входить м. Донецьк, суд відмовляє.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Так як у задоволенні позову відмовлено, представник відповідача у судовому засіданні просив вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу отриману ОСОБА_2 від адвоката Тивоненка Д.Р., загальний розмір яких складає за актом надання послуг №1 20000,00 грн.

Від представника ПАТ «Укргазбанк» у відповіді на відзив надійшло заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування заперечень представник позивача зазначив, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, адвокат Тивоненко Д.Р. до відзиву не надає жодних доказів в обґрунтування таких витрат.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторін. На думку представника позивача розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим.

Відповідно до ст.137 ЦПК України,витрати, пов`язані зправничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави(ч.1).За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому окрім заперечень позовних вимог, зазначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 44 000,00 грн.

Як доказ понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, представником відповідача долучено: договір про надання правової допомоги від 20.01.2025 року №20/01, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Тивоненком Д.Р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Перелік та вартість послуг за договором від 25.01.2025 року на загальну суму 44000 грн., акт №1 від 03.02.2025 року надання послуг до Договору №20/01 від 03.02.2025 року про надання правової допомоги на загальну суму 20000 грн.

Дослідивши надані адвокатом Тивоненком Д.Р. документи, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі«East/WestAlliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18)та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи №178/1522/18.

Разом з тим, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному відповідачем розмірі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача, і такий розмір, окрім іншого, має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

В даному випадку суд приходить до висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом.

Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі не є спором значної складності, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Написання відзиву та у даному спорі для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Позивач заявляв клопотання про неспівмірність витрат та виконав обов`язок доведення неспівмірності витрат.

За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти, ціну позову та виконану адвокатом роботу, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 133,137,141, 258-259, 263-265,274 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» ( м.Київ, вул. Єреванська, буд. 1) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15.04.2025 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова