Справа № 682/2603/21
Провадження № 2/682/3/2025
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді Маршал І.М.,
секретаря судового засідання Захарчук С.П.,
за участі представника позивача адвоката Маринюка С.О.,
представника відповідача адвоката Усачука О.І.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Екоагролан-плюс» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,-
25.11.2011 року позивач на підставі договорів оренди № 45 та №46 передав вказані земельні ділянки в оренду ПП «Екоагролан-плюс» строком на 5 років. До закінчення дії договорів оренди орендар не попереджав позивача про наміри продовжити їх дію, додаткова на новий строк між ними не укладалася, але орендар продовжував використовувати його земельні ділянки.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Маринюк С.О. підтримав позов із вищевикладених підстав. Вказує на те, що позивач договорів оренди належних йому земельних ділянок від 26.11.2016 року із відповідачем не укладав та не підписував.
Представник відповідача адвокат Усачук О.І. в судовому засіданні просив у позові відмовити. Посилається на те, що позивач вводить в оману суд щодо тієї обставини, що він договір не підписував. Зауважує, що ОСОБА_1 отримував орендну плату, а отже такий договір не може бути визнаний недійсним.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки №45 від 25.11.2011 ОСОБА_1 передав в оренду ПП «Екоагролан-плюс» земельну ділянку, що розташована на території Хвощівської сільської ради Славутського району Хмельницької області посвідчену державним актом на право власності на землю серії ЯЛ № 819353, площею 3,5614 га.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки №46 від 25.11.2011 ОСОБА_1 передав в оренду ПП «Екоагролан-плюс» земельну ділянку, що розташована на території Хвощівської сільської ради Славутського району Хмельницької області посвідчену державним актом на право власності на землю серії ЯЛ № 819352, площею 3,9800 га.
Згідно п. 8 вказаних договорів строк дії договору п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до копії відомості на видачу грошей в рахунок орендної плати за землю пайовикам ПП «Екоагролан-плюс» с. Хвощівка за 2016 рік вказано за №№17,18 ОСОБА_1 у графі сума 3 177 грн., у графі підпис наявний підпис особи.
Відповідно до копії відомості на виплату орендної плати ПП «Екоагролан-плюс» за землю 2017 рік від 21.09.2017 вказано за №№80,81 ОСОБА_1 у графі сума 3 812,32 грн., у графі підпис наявний підпис особи.
Відповідно до копії відомості на виплату грошей за 2018 рік від 09.10.2018 вказано за №№ 148, 149 ОСОБА_1 у графі сума 4 447,72 грн., у графі підпис наявний підпис особи.
Відповідно до копії відомості на виплату грошей № 00000012 за 14.11.2019 року вказано за №8 ОСОБА_1 у графі сума 3 812,32 грн., у графі підпис про одержання наявний підпис особи.
Відповідно до копії відомості на виплату грошей № ЕАЛ00000139 за 10.12.2021 року вказано за №№ 12, 13 ОСОБА_1 у графі сума 4 448 грн., у графі підпис про одержання наявний підпис особи.
Разом з тим, як слідує із досліджених судом Інформацій з Державного реєстру речових прав підставою для внесення відомостей у реєстр були договори оренди землі датовані 26.11.2016 року за обома земельними ділянками, належними позивачу, натомість стороною відповідача надані копії договорів датовані 30.03.2017 та 26.11.2017 року. Відповідно до письмового клопотання про направлення доказів директором «Екоагролан-плюс» від 13.06.2022 року також повідомляється суд, що сторона не може надати оригінали укладених із позивачем договорів оренди землі оскільки такі у них відсутні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини 1, 4 статті 202 ЦК України).
Згідно з частинами 3, 4 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.
Правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З огляду на викладене підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першоїп`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Із положень ч.1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), вказав, що застосування способу захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки за негаторним позовом, який може бути заявлений протягом усього часу тривання порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.
Оскільки позивач не підписував договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійсними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Заявлену позивачем вимогу яка ним викладена як усунення перешкод у користуванні земельними ділянками у спосіб зобов`язати ПП «Екоагролан-плюс» звільнити земельні ділянки належні позивачу слід викласти доповнивши обраний позивачем спосіб захисту, а саме шляхом їх повернення з незаконного володіння ПП «Екоагролан-плюс», і така вимога підлягає до задоволення.
Відповідач не довів належними та допустимими доказами факт наявності між сторонами правовідносин за договором оренди землі, не довів факту використання майна належного позивачу на законних підставах.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
За заявленим позовом, позивачем сплачено 3 858,56 грн. судового збору, які належить стягнути із відповідача, оскільки позов задоволено за чотирма заявленими та задоволеними судом вимогами. Також із відповідача на користь позивачу стягненню підлягають витрати на оплату експертизи у розмірі 5 735,52 грн.
Керуючись ст. ст.2,4,11, 12,13,76-82,89, 133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, суд, -
Стягнути із ПП «Екоагролан-плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 3 858,56 грн., витрати на оплату експертизи 5 735,52 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Маршал І. М.