П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №487/7572/24

провадження №22-ц/812/503/25

16 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через представника ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Нікітіна Д. Г. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

01 вересня 2024 року ОСОБА_3 подала до суду вказаний вище позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що вона та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після досягнення повноліття продовжує навчання у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили. Навчання має закінчитися 31 грудня 2025 року.

ОСОБА_4 під час навчання потребує матеріальної допомоги з боку батька.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та до 31 грудня 2025 року.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

У вересні 2024 року ОСОБА_1 просив позов задовольнити частково, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у сумі 2000 грн щомісячно. У січні 2025 року він просив про стягнення аліментів у сумі, що не перевищує 1/10 частини його щомісячного доходу.

ОСОБА_1 вказував, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною з інвалідністю, що потребує реабілітації.

Також відповідач наголошував на тому, що позивач не надала відомостей про те, що її повнолітній син потребує допомоги у зв`язку з навчанням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 на період навчання у розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 02 вересня 2024 року до 31 грудня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що син сторін потребує утримання з боку батька, бо продовжує навчання. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на час його навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів) відповідача буде відповідати принципам розумності та співмірності.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно з 02 вересня 2024 року до 31 грудня 2025 року.

Відповідач зазначав, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було враховано, що на його утриманні перебувають двоє дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю, що потребує реабілітації. ОСОБА_1 вказував на те, що зазначені ним обставини унеможливлюють сплату аліментів на утримання сина у вказаному судом розмірі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвами про народження ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною з інвалідністю.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є будинок АДРЕСА_1 .

З листопада 2023 р. по листопад 2024 р. ОСОБА_3 на підставі договору оренди орендувала житло для проживання у м.Миколаєві за щомісячну плату у сумі 5000 грн, за що отримувала за місцем роботи щомісячну компенсацію за піднайом житла з січня 2024 року у сумі 3420 грн.

Відповідно до довідки Чорноморського національного університету імені Петра Могили від 24 червня 2024 року ОСОБА_4 30 червня 2024 року мав завершити навчання за першим рівнем вищої освіти (бакалавр) за спеціальністю «Геодезія та землеустрій».

Наказом Чорноморського національного університету імені Петра Могили №559-С від 27 серпня 2024 року ОСОБА_4 з 02 вересня 2024 року зараховано студентом 1 курсу очної (денної) форми здобуття освіти за спеціальністю 193 «Геодезія та землеустрій» магістр за кошти державного (регіонального) бюджету.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2021 року (справа №487/1040/21) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_4 , який продовжує навчання, у розмірі 4000 грн щомісячно, протягом навчання до 30 червня 2024 року.

З платіжної інструкції від 30.08.2024 вбачається, що ОСОБА_3 сплачувала за навчання сина у Харківському національному університеті Повітряних сил ім. І. Кожедуба 6000 грн.

Згідно з платіжними інструкціями від 06.10.2024, 06.11.2024 ОСОБА_1 перерахував аліменти ОСОБА_4 за вересень та жовтень 2024 р. по 2010,05 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що син сторін потребує утримання з боку батька, бо продовжує навчання. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу сину на час його навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/7 частини від заробітку (доходів) відповідача буде відповідати принципам розумності та співмірності, враховуючи перебування на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки досліджені докази свідчать, що син сторін, який продовжує навчання на денній формі, потребує утримання від обох батьків, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу сину, бо відсутні докази, які свідчать про зворотнє, визначений розмір аліментів враховує сімейний стан платника аліментів, який має на утриманні інших дітей.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивачем не доведено факт необхідності надання утримання сину сторін, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Єдиним виключенням з цього є неможливість наданням батьками матеріальної допомоги.

Досліджені судом докази свідчать, що син сторін ОСОБА_9 здобуває освіту на очній денній формі, а отже потребує утримання з боку батьків. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу сину у визначеному судом розмірі.

Твердження відповідача про те, що судом було проігноровано при визначенні розміру аліментів наявність у нього на утриманні ще двох синів, один з яких є дитиною з інвалідністю, колегія суддів вважає помилковими. Суд першої інстанції врахував вказану обставину, визначаючи розмір аліментів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, бо воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року.