Справа № 147/1459/24
Провадження № 2/147/83/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Почкіної О.М.,

із участю секретаря Бабчук В.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третіх осіб ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради, Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити його опікуном. Також просить стягнути з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася його внучка ОСОБА_5 , матір`ю якої є ОСОБА_4 . Батько дитини ОСОБА_6 , який є сином позивача, 25.10.2024 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Терни Краматорського району Донецької області. З 23.08.2023 відповідачка вихованням дитини не займається, оскільки виїхала на постійне місце проживання за кордон, де проживає з іншим чоловіком. До мобілізації сина позивача, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , його онука проживала разом з батьком. Після мобілізації сина, позивач з дружиною забрали онуку до себе і на даний час онука проживає з ними. Також зазначив, що відповідачка більше року не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дочки, не займається її вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини. Не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти.

Також 02.01.2025 позивач подав уточнену позовну заяву в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також просить стягнути з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 20.11.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та зобов`язано Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.01.2025 від Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради надійшов письмовий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 11.02.2025 підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що в серпні 2023 року відповідачка ОСОБА_4 виїхала до іншої країни та не займається вихованням дитини, час від часу надсилає на банківську карту дружини кошти на утримання дитини в розмірі 100/50 євро. Також зазначив, що при спілкуванні з дитиною по телефону, ОСОБА_4 повідомила дочці, що забрати її в ОСОБА_7 не може, оскільки там у неї немає житла.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що до нього звернувся ОСОБА_1 , для того щоб подати до суду позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , яка є матір`ю його онуки, оскільки у вересні 2024 року було мобілізовано його сина ОСОБА_5 , який при виконанні бойового завдання зник безвісти. Мати онуки ОСОБА_4 виїхала за кордон до Естонії та не виконує свої батьківські обов`язки. Онука перебуває на повному утриманні в сім`ї дідуся та бабусі. Крім того, до моменту коли батько онуки зник безвісти, ОСОБА_4 не займалася вихованням дитини та ухилялася від цього. Наразі малолітня дитина має правоздатність, але не має дієздатності, а оскільки для вчинення необхідних юридичних дій у школі чи в лікарні завжди необхідна згода одного з батьків, а в даний час дитина фактично є сиротою, а на її утримання потрібні кошти, тому позов просив задоволити.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, оскільки дитина залишилась без батьківського піклування, адже батько зник безвісти а мати не виконує своїх батьківських обов`язків, тому вважає за можливе позбавити ОСОБА_4 батьківських прав. Також зазначила, що дитина дійсно залишилася без батьківського піклування, нею опікуються дідусь та бабуся, а для вчинення будь-яких юридичних дій потрібна згода одного з батьків, яких немає, адже мати фактично відсутня в житті дитини, а батько зник безвісти. Зі слів свідків відомо, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Просила позов задоволити.

Відповідачка у судові засідання 03.12.2024, 19.12.2024, 14.01.2025, 11.02.2025, 05.03.2025, 19.03.2025, 10.04.2025 не з`явилася. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки за останнім відомим місцем реєстрації , однак судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, за вказаним у позовній заяві контактним номером телефону, який відповідачка підтвердила в своїй заяві від 28.01.2025, судом скеровувалася телефонограма, однак повідомити відповідачку не вдалося з незалежних від суду причин, а також скеровувалася судова повістка у вигляді SMS-повідомлення з підтвердженням про доставку, згідно відомостей АСДС. Оскільки, отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки, судом вживалися заходи для повідомлення її про час та місце розгляду справи шляхом здійснення виклику відповідачки до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов до суду подано не було.

17.02.2025 позивач надав суду нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 адресовану суду в межах даної справи, яка надійшла на його адресу, та просив долучити до матеріалів справи. В заяві відповідачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка вважається такою, що належно повідомлена про час і місце розгляду справи, скористалася своїми процесуальними правами та повідомила суд про визнання нею позовних вимог та проведення розгляду справи без її участі.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницькій області 19.08.2011 (а. с. 12).

Із витягу з реєстру Тростянецької територіальної громади вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15).

Із витягу №3 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданого 25.03.2024 Четвертинівським старостинським округом, вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована за однією адресою разом з батьком ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом обстеження домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 проведеного старостою Четвертинівського старостинського округу Тростянецької селищної ради 29.03. (а.с.14).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Ладижинським відділом ЗАГС Тростянецького району Вінницькій області 14.02.1984 ( а.с.8)

Відповідно до довідки №154 від 24.10.2024 виданої ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 9) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був призваний на військову службу з 03.09.2024 відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 зі змінами.

Із сповіщення сім`ї (близьких родичів) безвісти зниклого наданого ІНФОРМАЦІЯ_7 28.10.2024 №6462 вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , призваний по мобілізації 03 вересня 2024 року, зник безвісти 25 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Терни Краматорського району Донецької області.(а.с.10).

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що 28.10.2024 за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, в якій він повідомив, що з його сином ОСОБА_6 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 неподалік населеного пункту Терни Краматорського району Донецької області, зник зв`язок і місце знаходження його невідоме, внесено відомості до ЄРДР (а.с. 11)

Із довідки виданої Тростянецькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час проживає разом з дідусем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та бабусею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 20.12.2024 орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 (а. с. 89-91).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є старостою Тростянецької територіальної громади Четвертинівського старостинського округу, проживає в АДРЕСА_2 . Смію ОСОБА_1 знає з 2003 року, зустрічається з ними доволі часто, буває до 20 разів на день, так як є їхнім сусідом. Зазначив, що онука ОСОБА_1 . ОСОБА_10 раніше постійно бувала в дідуся з бабусею, а після того, як її батька мобілізували, постійно проживає в сім"ї дідуся, ходить до школи з його будинку по АДРЕСА_3 . Дідусь разом з бабусею забезпечують онуку всім необхідним, доглядають та займаються її вихованням. Також вказав, що ОСОБА_4 , мати ОСОБА_10 не турбувалася за доньку навіть, коли ще проживала в Україні, а зараз вона покинула територію України та живе своїм життям, життям доньки не цікавиться, не приховувала байдужого ставлення до неї. Такий висновок він зробив спілкуючись з ОСОБА_4 більше року тому, оскільки вона за весь час розмови не поцікавилась життям доньки, а також знає це зі слів ОСОБА_10 , з якою спілкується досить часто, оскільки одним з обов`язків його, як старости, є робота з сім`ями осіб, призваних на військову службу за мобілізацією.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що працює вчителем української мови та літератури в Четвертинівському ліцеї і є класним керівником 8 класу, в якому навчається ОСОБА_10 . З позивачем знайома, перебуває в нормальних стосунках. ОСОБА_10 знає ще з дитячого садочка, оскільки її менший внук ходив разом з нею в садочок. Вказала, що найбільше турбуються про ОСОБА_10 бабуся та дідусь та зазначила, що ОСОБА_10 активна дівчинка, щоденно відвідує школу. З того часу як батька ОСОБА_10 мобілізували, про неї піклуються дідусь та бабуся. Свідок вказала, що з матір`ю ОСОБА_10 за весь час ні разу не спілкувалася, бачила її ще коли ОСОБА_10 була в першому класі. Мати жодного разу не телефонувала їй як класному керівнику та не цікавилася навчанням доньки. Зазначила, що ОСОБА_4 поїхала з села приблизно два роки тому, але навіть коли вона була вдома, то вела неправильний спосіб життя, постійно пропадала, про дитину весь час піклувалися дідусь та бабуся. Підтвердила, що батьківські збори завжди відвідує бабуся дівчинки, а також оплачує її харчування в школі. Також свідок зазначила, що ОСОБА_10 важко переживає зникнення батька, але завдячуючи піклуванню та контролю з боку бабусі та дідуся її успішність покращилась.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що проживає в АДРЕСА_2 , та є сусідкою позивача, з яким перебуває в добрих відносинах. ОСОБА_1 знає давно, адже проживає з ним в одному селі. Свідок підтвердила, що ОСОБА_4 не бачила вже протягом 2 років, а про ОСОБА_10 піклувався батько, а зараз, на час відсутності батька про ОСОБА_10 дбають бабуся та дідусь, тому вона зробила висновок що мати ОСОБА_13 ухиляється від виконя нею батьківських обов`язків. Також свідок вказала, що дівчинка більшість часу проводила з батьком, а матір вона бачила раз чи два на місяць.

В судовому засіданні було заслухано думку неповнолітньої ОСОБА_5 , яка зазначила, що навчається в Четвертинівському ліцеї з першого класу, зараз навчається у восьмому класі, займається волейболом, співами, навчається посередньо. Контролює виконання домашнього завдання бабуся. Наразі проживає з бабусею та дідусем. Раніше жила з мамою та татом, а коли мама поїхала за кордон проживала з батьком. Розповіла суду, що мама працювала в м. Гайсин, потім зникла на 3 дні і після чого зателефонувала та повідомила, що виїхала за кордон. Перед цим мати отримала закордонний паспорт і повідомила батька, що буде їхати в Польщу. Батько знищив цей паспорт. Згодом мати зробила інший паспорт і виїхала за кордон. Повідомила суду, що з матір`ю спілкується рідко. Наразі та проживає в Естонії. Після того, як мати повідомила, що вже не приїде, вона телефонувала до неї, але з розмови зрозуміла що їй не потрібна. Також зазначила, що мати не приймає участь в її вихованні, не надсилає кошти. Коли ще мама спілкувалась з татом, то вона надсилала декілька разів кошти. Матері немає вже рік і сім місяців і за цей час лише 3-4 рази надсилала кошти. Коли неповнолітня 3-4 місяці назад просила відповідачку скинути кошти, так як вона, як матір, зобов`язана утримувати дитину, відповідачка повідомила що у неї їх немає. Мати заробляє близько 1000 євро та інколи надсилає кошти бабусі на валютну карту або своїй сестрі. ОСОБА_14 сестра проживає в ОСОБА_15 . З тіткою ОСОБА_10 не спілкується, адже це вона відправила маму за кордон, допомогла зробити їй паспорт, так щоб ніхто про це не знав. Бабуся та дідусь по маминій лінії померли. У матері є дві сестри ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . З ОСОБА_18 вона спілкується, влітку приїжджала до неї в гості. Також повідомила, що у неї є рідна сестра ОСОБА_19 , зараз їй 19 років, вона проживає в Могилів-Подільську, працює в магазині, та зазначила, що у них з сестрою одна мама, але різні батьки. Сестра поїхала в ОСОБА_20 адже там живе її батько і, коли ще мати була вдома, приїжджала до них в гості. Також повідомила, що тітка ОСОБА_16 розповідала, що мама телефонує їй один раз в декілька місяців. Вважає, що маму не цікавить життя доньки. Коли мати виїхала за кордон то у неї з`явилось багато різних чоловіків. Зазначила також, що коли відповідачка проживала з батьком та донькою, не раз на неї піднімала руку, не слідкувала за порядком, також вона часто вживає алкоголь. Батько дочці допомагав, готував їсти, а мати нічого не робила. Були випадки, коли її розшукувала поліція, коли батько ввечері засинав, мати втікала з дому. ОСОБА_21 погрожувала татові по телефону, казала що в неї є люди, які можуть його вбити. Також ОСОБА_10 зазначила, що це вона запропонувала бабусі та дідусю позбавити батьківських прав маму, адже не хоче мати таку матір. Розповіла, що мати постійно провокувала батька і одного разу він її вдарив, мама пішла в іншу кімнату спати, а тато її (дочку) заспокоював і обіцяв, що більше такого не буде. Коли батьки сварилися, то вона йшла до бабусі, бабуся її завжди заспокоювала. Мати часто погрожувала, що вона втопиться чи поріже собі вени, тому вона завжди хвилювалась за неї. В ОСОБА_22 вона мала чоловіка, потім коли поїхала за кордон мала інших чоловіків. Крім того, зазначила, що бабуся та дідусь повідомили матері про те, що подали позов до суду про позбавлення її батьківських прав та просили щоб вона надіслала необхідні документи, натомість мама повідомила що любить свою дочку. Однак бабуся з дідусем вказали їй, що вона не виконує батьківських обов`язків, не надсилає кошти, після чого вона погодилась і надіслала необхідні документи. Також ОСОБА_10 повідомила, що намагалася з нею спілкуватися, телефонувала та писала їй, однак мати ігнорувала її дзвінки або писала що немає часу і хоча в неї є контакти, вона не хоче з дочкою спілкуватися та зазначила, що їй неприємно мати таку маму, соромно за неї, адже були чутки, що вона жінка легкої поведінки .

При ухваленні рішення суд керується наступним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 150 СК України визначено, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із частиною другою, третьою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

На підставі тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України можна зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відтак, умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Також, за нормами ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судому постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, ; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 відносно своєї дитини, в матеріалах справи відсутні. Доводи позивача, викладені у позовній заяви та в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка більше року умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та тривалий період проживає за кордоном.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається бабуся та дідусь, так як батько зник безвісти, а матір проживає за межами України, не свідчить безумовно про те, що вона не бажає та не приймає участі у вихованні та утриманні своєї доньки, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками та тривалий період проживає за межами України.

Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав щодо доньки.

Такий правовий висновок викладений у постанові КЦС ВС від 11.12.2024 № 344/17548/21.

Суд не приймає до уваги визнання відповідачкою позову, оскільки відмова від батьківських прав є неправозгідною та суперечить нормам моралі, а отже порушує права дитини. Згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує /судовий розгляд. Отже, суди не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, провадження № 61-2251св22). Крім того Верховний Суд зазначає, що визнання позову про позбавлення батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини (постанова КЦС ВС від 25.02.2025 у справі № 562/635/24 ).

Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і бути законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц).

Судом встановлено, що висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 20.12.2024 встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 . Висновок обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини, не цікавиться навчально-виховним процесом, не відвідує заклад освіти та не співпрацює з учителями, на медичний огляд до лікаря дитину не супроводжує, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_4 повідомила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо її дочки.

Разом з цим, даний висновок є недостатньо обґрунтованим. Він містить лише посилання на інформацію, отриману зі слів дідуся дитини з врахуванням змісту позовної заяви та довідок з місця навчання, інформації медичного закладу, які підтверджують тільки факт того, що мати не брала участі у шкільному житті дочки та не відвідувала з нею медичний заклад, а не те, що мати ухиляється від виховання та утримання дитини. Також у висновку зазначено, що відповідно до акту обстеження умов проживання в будинку ОСОБА_1 створено належні умови для проживання його онуки. Однак це лише підтверджує виконання позивачем обов`язку передбаченого ст. 265 СК України щодо утримання своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу, а не те що мати не піклується про дитину та не займається її розвитком, не бере участі в її утриманні.

Крім цього, у висновку зазначено, що мати не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, однак не вказано, які заходи вживалися для вирішення проблемних питань, чи обговорювалася таке рішення матері на засіданні і чи приймалися відповідні рішення, та наслідки таких заходів. Крім того від батьківських прав неможливо відмовитися, оскільки така відмова є неправозгідною. Тому суд критично оцінює такий висновок та до уваги його не бере.

Також суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_9 на підтвердження ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, оскільки висновок про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків свідок зробив зі слів позивача, неповнолітньої ОСОБА_10 та в зв`язку з тим, що відповідачка не проживає із неповнолітньою дочкою, тоді як сама по собі обставина, що відповідачка певний період часу не проживала з неповнолітньою не свідчить про ухилення її від виконання батьківських обов`язків. Висновок свідка про те, що відповідачка більше року тому в розмові із ним не цікавилася життям дитини, свідчить про ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, суд вважає виключно суб`єктивним трактуванням свідка, оскільки свідок не є ні близьким родичом неповнолітньої, позивача, відповідачки, ні їх близьким другом, не проживає з неповнолітньою, ця інформація не могла бути йому відома в зв`язку із здійсненням ним повноважень старости старостинського округу, відтак у відповідачки не було підстав саме в даного свідка цікавитися життям свої дитини.

Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_12 , оскільки вона зробила висновок того, що мати ОСОБА_13 ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків лише на підставі того, що остання була відсутня за місцем проживання протягом двох останніх років.

Вказані вище свідки не можуть оцінити, де дійсно проживає відповідачка, чи ухиляється вона від виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, їхні свідчення підтверджують, що ОСОБА_4 раніше проживала в с. Четвертинівці разом з дитиною та батьком дитини.

Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_11 , оскільки вона засвідчила лише факт відсутності участі матері в шкільному житті дитини: не відвідує школу, не цікавиться у неї, як класного керівника, навчанням дочки, не відвідує батьківські збори.

При врахуванні озвученої у судовому засіданні думки дитини ОСОБА_23 суд приймає покази неповнолітньої, однак критично оцінює свідчення щодо аморальної поведінки відповідачки, оскільки ці факти не підтверджені іншими доказами та показаннями свідків. Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї, вона не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанова КЦС ВС від 26.12.2024 № 561/474/24 .

Разом з тим суд приймає покази неповнолітньої в частині того, що мати проживала разом з нею та батьком та на час розгляду справи з нею не проживає.

Водночас суд звертає увагу на те, що посилання позивача на виїзд ОСОБА_4 за межі території України, як на підставу для задоволення позовних вимог, не свідчить безумовно про невиконання матір`ю дитини, яка має право на вільне пересування між країнами, своїх батьківських обов`язків. Суд зауважує, що з моменту виїзду відповідачки за межі України, про який вказує позивач та свідки, пройшов незначний проміжок часу. Належних та допустимих доказів того, коли та куди ОСОБА_4 виїхала з України та на якій підставі суду не надано. Копія посвідки на проживання в іншій країні, яка надана разом з заявою відповідачки (а.с. 126) є неякісною, зміст якої неможливо прочитати повністю, документ складено іноземною мовою без здійснення його перекладу, тому вона не підтверджує зазначеної обставини, зміст даної посвідки суд до уваги не бере.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2024 у справі № 561/474/24)

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

А будь-яких доказів, які б вказували на порушення прав дитини відповідачем, настільки, що це б вказувало на необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав позивачем не представлено та судом не здобуто.

Враховуючи зазначене, підстав вважати обґрунтованими доводи позову про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав щодо відповідача немає.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Однак, враховуючи покази неповнолітньої ОСОБА_5 , суд вважає доцільним попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни свого ставлення до виховання дочки ОСОБА_5 та з цією метою контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків стосовно її дитини необхідно покласти на Службу у справах дітей Тростянецької селищної ради.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачки на утримання її дочки ОСОБА_5 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 180. СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, правом вимоги на звернення до суду про стягнення аліментів наділений той з батьків, з яким проживає дитини або ж інший законний представник. З аналізу норм СК України вбачається, що дід чи баба не наділені правом на звернення до суду про стягнення аліментів на утримання онуків.

Зважаючи на те, що вимога про стягнення аліментів в даному випадку є похідною вимог про позбавлення батьківських прав та призначення позивача законним представником неповнолітньої ОСОБА_5 , разом з яким проживає дитина, то суд приходить до висновку про відмову у цій частині позову.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-79, 81, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради, Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Службу у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, , місцезнаходження: вул. Соборна,77, с-ще Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область.

Третя особа: Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, , місцезнаходження: вул. Соборна,37, с-ще Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область.

Повний текст рішення складено 17.04.2025

Суддя О.М. Почкіна