АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Чернівці

справа № 715/2866/22

провадження 22-ц/822/88/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Собчук І.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє адвокат Матвійчук Михайло Зенонович, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року, головуючий у першій інстанції Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна.

Зазначала, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 вчинено договір кредиту 29 грудня 2005 року №376, за умовами якого отримала кредит на придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 26000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 11,55 річних з кінцевим терміном повернення до 14 грудня 2020 року.

Виконання зобов`язання забезпечено договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідченим приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М.

Вказувала, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» здійснено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 11 липня 2019 року №2247, яким попереджена про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у разі не сплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 18 червня 2019 року становив 45909 доларів США 09 центів у тридцяти денний строк та прощення (анулювання) залишку непогашеної заборгованості за кредитом у випадку задоволення вимоги іпотеко держателя.

Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», надано довідку про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу від 27 грудня 2019 року №812, за якої банком задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилалася на припинення договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., у зв`язку із припиненням основного зобов`язання.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року зобов`язання за договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредиту від 29 грудня 2005 року №376 визнано припиненим.

Просила припинити іпотеку та обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності, номер запису про 2767620 від 30 грудня 2005 року номер запису обтяження 2767625 від 03 липня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про припинення іпотеки та обтяження нерухомого задоволено.

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 30 грудня 2005 року реєстраційний номер 376, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 .

Припинено обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 загальною площею 42,3 кв.м, у тому числі житловою площею 28,9 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, номер запису про 2767620 від 30 грудня 2005 року, номер запису обтяження 2767625 від 03 липня 2009 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про припинення іпотеки та обтяження нерухомого відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає, що судом першої інстанції не вирішено клопотання Акціонерного товариства «Сенс Банк» про закриття провадження у справі з підстав п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 грудня 2021 року у справі №715/2670/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства«Альфа-Банк», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Козлової Н.В. з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та запису про таку реєстрацію, усунення перешкод у користуванні власністю у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином ОСОБА_1 не є власником нерухомого спірного майна, тож між сторонами відсутній спір.

Посилається на припинення іпотеки у зв`язку із набуттям Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», права власності на іпотечне майно квартиру АДРЕСА_1 .

Дії ОСОБА_1 з звернення до суду з позовом у цій справі свідчать про недобросовісність та зловживання правом.

Відсутні підстави вважати, що будь-які права ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 раніше, порушені.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна.

ОСОБА_1 не вірно обрано спосіб захисту своїх прав про припинення обтяження нерухомого майна.

Ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є визнання іпотеки такою, що припинена, оскільки щодо цього існує спір, вимога про припинення обтяження речових прав на нерухоме мано не підлягає до задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про визнання іпотеки припиненою та припинення обтяження нерухомого майна, дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_1 у обраний спосіб.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що Акціонерним товариством «Альфа-Банк» використано право на набуття права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , однак не вчинено дії з припинення іпотеки.

Іпотека припиняється в разі реалізації предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Наявність запису про обтяження майна після припинення зобов`язання з іпотеки порушує право і законні інтереси боржника, покладає відповідальність, здійснює негативний вплив на ділову репутацію ОСОБА_1 в частині кредитної історії.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 вчинено договір кредиту 29 грудня 2005 року №376.

На підставі пункту 1.1, 1.1.2 договору кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 26000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 11,55 річних з кінцевим терміном повернення до 14 грудня 2020 року.

Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надається позичальнику на придбання квартири АДРЕСА_1 .

Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., зареєстрований в реєстрі за номером 8130.

За змістом пункту 1.1 договору іпотекодавець передала в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» квартиру АДРЕСА_1 .

Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» направлено ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 11 липня 2019 року №2247, яким попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у разі не сплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 18 червня 2019 року становив 45909 доларів США 09 центів у тридцяти денний строк та прощення (анулювання) залишку непогашеної заборгованості за кредитом у випадку задоволення вимоги іпотеко держателя.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 22 листопада 2019 року №189894234 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. 24 жовтня 2019 року здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» у порядку позасудового врегулювання звернення стягнення.

Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», надано ОСОБА_1 довідку про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу від 27 грудня 2019 року №812, за якою банком задоволено забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року у справі №715/72/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання зобов`язання припиненим визнано зобов`язання за договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредиту від 29 грудня 2005 року №376 припиненим.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 липня 2022 року заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження№ 61-3438сво21) зазначено, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , номер запису про 2767620 від 30 грудня 2005 року, номер запису обтяження 2767625 від 03 липня 2009 року.

Обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначалося припинення договору між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., з підстав припинення основного зобов`язання, встановленого заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року у справі №715/72/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання зобов`язання припиненим.

Отже, метою звернення ОСОБА_1 з цим позовом є захист права на припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Судувід 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14.

Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 910/9872/21 зазначив, що оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, Верховний Суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості, а змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін.

Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечними договорами як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самих договорів іпотеки, як домовленості чи документу, тобто застосованої в іншому сенсі категорії "договір".

Виходячи з такого розуміння категорії "договір", вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом.

При цьому Суд враховує, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням господарського судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов висновку, що позивач у справі, яка переглядається, незважаючи на некоректне формулювання позовної вимоги, під час звернення до суду з позовом обрав правомірний та ефективний спосіб відновлення порушених прав. Тому суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову з підстав його невідповідності встановленим законом способам захисту проявили надмірний формалізм при вирішенні цього питання.

Ураховуючи наведене звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про припинення іпотеки є належним способом захисту, формулювання позовних вимог шляхом припинення іпотеки відповідає положенням статті 599 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейського суду з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейського суду з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У зв`язку із тим, що припинення основного зобов`язання має наслідком і припинення іпотеки, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина 2 статті 593 ЦК України, частина 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Відповідний правовий висновок викладений у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 742/985/18-ц (провадження № 61-4764св19).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16, зроблено висновок, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що «виключення запису про обтяження (зокрема на підставі судового рішення) саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. […]

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки), а не у зв`язку зі скасуванням обтяження, зокрема обмеження щодо розпорядження майном боржника. При цьому виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку не є підставою для припинення іпотеки, оскільки така підстава не передбачена законом. […]

Виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88 цс 19) зазначила, що суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

З огляду на наведене заслуговують на увагу твердження Акціонерного товариства «Сенс Банк» в апеляційній скарзі на обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту як припинення обтяження нерухомого майна та скасування запису про обтяження.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Встановлено, що Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 вчинено договір кредиту 29 грудня 2005 року №376.

Забезпечено виконання зобов`язання договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідченим приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., зареєстрованим в реєстрі за номером 8130.

За змістом пункту 1.1 договору іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» квартиру АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із абзацом четвертим частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

На підставі частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація права власності (спеціального майнового права) на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність (набуття спеціального майнового права) іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі) (частина 8 статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 22 листопада 2019 року №189894234 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. 24 жовтня 2019 року здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» у порядку позасудового врегулювання звернення стягнення.

Ураховуючи, що право власності на предмет іпотеки зареєстроване за іпотекодержателем Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», правовідносини між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфі-Банк» та ОСОБА_1 з договору іпотеки від 30 грудня 2005 року №376, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., припинилися.

Водночас правовідносини між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфі-Банк» та ОСОБА_1 з договору іпотеки від 30 грудня 2005 року №376, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., припинилися до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом у жовтні 2022 року.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення права ОСОБА_1 на припинення іпотеки, наявність підстав для припинення іпотеки за договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 іпотеки від 30 грудня 2005 року № 376, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М., з підстав припинення основного зобов`язання.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У такому разі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Акціонерним товариством «Сенс Банк» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488 грн 60 коп. на підставі меморіального ордеру Акціонерного товариства «Сенс Банк» від 11 грудня 2022 року № .

Враховуючи, що у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», підлягає стягненню 1488 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє адвокат Матвійчук Михайло Зенонович, задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2022 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про припинення іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 03 лютого 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак