РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Грушковської Л.Ю.,

за участі секретаря Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 12.02.2013 по 04.08.2023. 04.08.2024 шлюб між сторонами розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У період перебування у шлюбі сторонами була придбана за Договором купівлі-продажу трьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Власником якої зареєстрований ОСОБА_2 . Відповідно до звіту оцінки майна оціночна вартість квартири становить 123100 грн. Після розлучення позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо розподілу даної квартири.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила збільшити позовні вимоги, а саме в порядку поділу майна подружжя виділити автомобіль «Kia Rio» 2013 року випуску, білого кольору, легкового типу, паливо бензин, об`єм двигуна 1,4 л., VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167280 грн. грошової компенсації у вигляді різниці між половиною вартості автомобіля «Kia Rio» 2013 року випуску, білого кольору, легкового типу, паливо бензин, об`єм двигуна 1,4 л., VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Дана заява обгрунтована тим, що під час перебування у шлюбі відповідачем ОСОБА_2 25.10.2018 було здійснено купівлю автомобіля «Kia Rio» 2013 року випуску, який за ним зареєстрований. Середня ринкова вартість автомобіля станом на 31.01.2025 становить 8000 доларів США, тобто 334560 грн.

Ухвалою суду від 13.02.2025 прийнято до провадження заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. В поданій заяві просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 12.02.2013 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно (а.с. 12).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.08.2023 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.04.2020 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру під АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване 21.04.2020 (а.с. 14-15, 16).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна від 29.01.2024 оціночна (ринкова) вартість об`єкту оцінки, а саме житлової квартири загальною площею 59,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 без ПДВ становить 123100 грн. (а.с. 17-29).

Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 02.02.2024 згідно відомостей Єдиного реєстру транспортних засобів станом на час розгляду запиту за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб КІА RIO, 2013 року випуску, дата реєстрації 25.10.2018 (а.с. 81).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені ст. 65 СК України.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

За змістом статей 69, 70СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та постановах Верховного Суду від19 листопада 2020 року у справі №607/10913/17, від 31 січня 2019 року у справі №686/23104/17, від 29 липня 2019 року у справі №619/3728/16, від 17 грудня 2019 року у справі №761/11015/16-ц, від 17 грудня 2019 року у справі№753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі №462/6409/18, від 30 червня 2020 року у справі №383/875/17.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Іншого судом не встановлено.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Суд вважає, що позов належить задовольнити, так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Питання про судові витрати необхідно вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при подачі позову. Решта 50 відсотків судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити автомобіль «Kia Rio» 2013 року випуску, білого кольору, легкового типу, паливо бензин, об`єм двигуна 1,4 л., VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 (сто шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят) грн. грошової компенсації у вигляді різниці між половиною вартості автомобіля «Kia Rio» 2013 року випуску, білого кольору, легкового типу, паливо бензин, об`єм двигуна 1,4 л., VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 2278 (дві тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 з державного бюджету 2278 (дві тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 10.02.2025 шляхом заборони відчужувати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль «Kia Rio» 2013 року випуску, білого кольору, легкового типу, паливо бензин, об`єм двигуна 1,4 л., VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя