Справа № 373/202/25
Номер провадження 2/373/349/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Хасанової В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму кредитної заборгованості за кредитним договором № 3272516 від 12.05.2021 в розмірі 25935 грн 64 коп.

Також просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн та 6000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 3272516 шляхом подання заявки на отримання кредиту в особистому кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». За цим договором ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 споживчий кредит шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок у розмірі 12000 гривень, ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі, передбачені п. п. 1.1. 1.6. та п. 2.4 Договор. Однак, ОСОБА_1 неналежним чином виконував грошові зобов`язання, що викликало виникнення у нього боргу у розмірі 25935 грн 64 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6488 грн, заборгованість за відсотками 19447 грн 64 коп.

11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3272516 від 12.05.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

20.02.2025 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав. Послався на те, що спірний договір не засвідчений електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідача, відсутня інформація про його реєстрацію на сайті позивача, створення ОСОБА_1 особистого кабінету та генерації одноразового ідентифікатора; з паспортом споживчого кредиту, копія якого додана до договору, він не ознайомлювався та не підписував його. Крім того, вважає, що умови спірного кредитного договору, нарахування високих відсотків за договором є вкрай несправедливими; розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає вимогам первинного облікового бухгалтерського документу, а тому, не є належним та допустимим доказом. Також вказав на те, що договір відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021 не містить даних про фактичне відступлення прав вимоги позивачу по кредитному договору щодо ОСОБА_1 . В зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.02.2025 від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що спірний кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, використання якого було б неможливим без проходження попередньої реєстрації ОСОБА_1 , отримання ним одноразового ідентифікатора R49419 та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ «Мілоан». Натомість, відповідачем до відзиву на позов доказів на спростування фактів укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів не надано. Також зазначив, що ТОВ «Мілоан» здійснило перерахунок кредитних коштів в сумі 12000,00 грн на зазначену відповідачем платіжну картку № НОМЕР_1 . Пунктом 2.2.3. кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, крім випадків, коли визначена в п.1.5.2. процентна ставка (36 грн, нарахована за ставкою 0,01% за день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) протягом первісного строку кредитування (30 днів), запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку в 5%. Якщо визначена в п.1.5.2. процентна ставка (36 грн, нарахована за ставкою 0,01% за день) є нижчою від стандартної ставки (5% за день), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних умовах згідно п.2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 (5%). Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Згідно з п.2.3.1.1. позичальник може збільшити строк кредитування на пільгових та стандартних ( базових) умовах. На відміну від пролонгації на пільгових умовах, пролонгація строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачає вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Так, відповідачем неодноразово здійснювалася сплата комісії за пролонгацію дії кредитного договору, тому первісним кредитором протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, правомірно нараховувались відсотки за ставкою, визначеною в п.1.5.2. Договору.

Оскільки відповідач в строк, визначений Договором, кредит не повернув, але продовжував користуватися кредитом, то ТОВ «Мілоан», відповідно до п.2.3.1.2, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6.) за 60 днів, тобто за період з 04.09.2021 по 01.11.2021, що не виходить за межі кредитного договору.

Крім того, зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Щодо незгоди відповідача з наданим до позову розрахунком заборгованості, представник позивача відзначив, що відповідачем не спростовано належними доказами наявний у справі розрахунок; власного розрахунку заборгованості ним не надано.

Щодо заперечень відповідача відносно відступлення прав вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» представником позивача вказав, що, враховуючи те, що в Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021 міститься інформація щодо великої кількості боржників, яка є таємницею фінансової послуги, розкриття якої має здійснюватись у визначеному законом порядку, до позовної заяви долучено Витяг з вказаного додатку, що містить лише дані відповідача.

За наведених обставин просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 3272516. За цим договором ТОВ «Мілоан» як кредитодавець, зобов`язався надати ОСОБА_1 споживчий кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача у розмірі 12000 гривень, а ОСОБА_1 , як позичальник, зобов`язався, згідно з п.2.4.1. Договору, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом не пізніше 11.06.2021, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Умовами договору узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 0,00 грн; стандартна базова ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки фіксована; строк надання кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 11.06.2021.

Пунктом 2.2.3. кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, крім випадків, коли визначена в п.1.5.2. процентна ставка (36 грн, нарахована за ставкою 0,01% за день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом) протягом первісного строку кредитування (30 днів), запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку в 5%. Якщо визначена в п.1.5.2. процентна ставка (36 грн, нарахована за ставкою 0,01% за день) є нижчою від стандартної ставки (5% за день), то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних умовах згідно п.2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 (5%). Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

У випадку продовження користування кредитом після 11.06.2021 (кінцевої дати строку кредитування), позичальник додатково має сплатити проценти за стандартною базовою ставкою, в сумі і на умовах, передбачених п. 2.3 Договору, який регулює пролонгацію строку кредитування. Так, згідно з п.2.3.1.1. позичальник може збільшити строк кредитування на пільгових та стандартних (базових) умовах. Для продовження строку кредитування на пільгових умовах (п.2.3.1.1. Договору), за якими позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, останній повинен сплатити комісію за управління кредитом та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом, при цьому проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним. Можливі періоди продовження строку кредитування та максимальна ставка комісії за управління та обслуговування кредиту становлять: 3 дні 3,00 %, 7 днів 5,00 %, 15 днів 10.00 %. Пролонгація на стандартних базових умовах (п.2.3.1.2. Договору) відбувається шляхом збільшення строку кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з врахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення не може перевищувати 60 днів. Проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, при пролонгації на стандартних базових умовах нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним.

На відміну від пролонгації на пільгових умовах, пролонгація строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачає вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.

Як вбачається з п. 5.1 Кредитного договору, позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема в ч. 2 ст. 12 цього Закону та в Законі України «Про захист прав споживачів». Надав згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за Договором та інші цілі визначені правилами. До підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua. та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до вимог розділу 6 Кредитного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства, мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі.

Згідно з копією платіжного доручення 46052729 від 12.05.2021, ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я ОСОБА_1 12000,00 грн; призначення платежу: кошти згідно з договором 3272516.

З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 3272516 слідує, що за період з 12.05.2021 по 01.11.2021 здійснювались операції щодо надання кредиту та погашення ОСОБА_1 за кредитним договором, в тому числі тіла кредиту, комісії за пролонгацію, процентів; загальний борг ОСОБА_1 становить 25935,64 грн, з яких: борг по тілу 6488,00 грн, борг по відсотках - 19447,64 грн.

Відповідачем неодноразово здійснювалася сплата комісії за пролонгацію дії кредитного договору, за що первісним кредитором протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховувались відсотки за ставкою, визначеною в п.1.5.2. Договору.

До позову також додано анкету-заяву на кредит № 3272516 від 12.05.2021, графік платежів та паспорт споживчого кредиту № 3272516, який містить основні умови кредитування, порядок повернення кредиту, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту та інші умови кредитування.

З наведеного вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в обумовленому розмірі, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Натомість, відповідач своєчасно ТОВ «Мілоан» кредитні кошти не повертав, в зв`язку з чим останнім нараховано заборгованість в сумі 25935,64 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 6488,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 19447,64 грн.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

В силу частини 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитом банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20.

Твердження відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів підписання кредитного договору електронним цифровим підписом відповідача не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини спростовуються матеріалами справи.

Так, у кредитному договорі, зокрема у п. 6.3, зазначено, що приймаючи пропозицію товариства щодо укладення договору, позичальник погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами (Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтвердив, що ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладаючи кредитний договір у такий спосіб, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо форми його укладення, що узгоджується з наведеними вище нормами чинного законодавства.

Спірний кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, використання якого було б неможливе без проходження попередньої реєстрації ОСОБА_1 та отримання ним одноразового ідентифікатора, а також, без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора ТОВ «Мілоан».

Натомість, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування фактів укладення кредитного договору.

До позовної заяви було надано відомість про щоденні нарахування та погашення, яка узгоджується із умовами укладеного між сторонами кредитного договору, є чіткою, повною та розгорнутою по складовим кредитного договору. Даних на її спростування матеріали справи не містять.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Враховуючи наведене, а також положення статті 13 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 25935 грн 64 коп. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, за яким ТОВ «Мілоан»відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, в томі числі за кредитним договором № 3272516 від 12.05.2021 (боржник ОСОБА_1 ), що вбачається з витягу з додатку до Договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11.2021.

Відповідно до п.7.1. Договору відступлення прав вимоги в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор - ТОВ «Діджи Фінанс» сплачує кредиторові - ТОВ «Мілоан» плату в розмірі, що станом на дату підписання договору складає 3566998,72 грн, до 19.11.2021.

На підтвердження відступлення прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з боржником ОСОБА_1 , позивачем надано копії платіжних інструкцій про сплату ТОВ «Діджи Фінанс» на рахунок ТОВ «Мілоан» коштів на загальну суму 3566998,72 грн в рахунок оплати згідно з Договором відступлення прав вимог № 12Т від 11.11.2021.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» повідомило відповідача шляхом направлення досудової вимоги на поштову адресу відповідача 27.09.2024.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, відповідно до наданих стороною позивача доказів, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3272516 від 12.05.2021.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача 6000,00 грн суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять: копію договору № 42649746 від 01.11.2024 про надання адвокатом Стародуб І.В. правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс»; додаткову угоду № 3271516 від 01.11.2024; детальний опис робіт (наданих послуг) від 30.09.2024; акт № 3272516 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.11.2024.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, матеріали справи не містять документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, які б давали підстави суду для стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 3272516 від 12.05.2021 в розмірі 25935 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код 42649746, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406,

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.В.Хасанова