ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/531/25 Справа № 212/6334/24 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/6334/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Яводчак О.В., звернулась до суду з позовом до АТ «КЗРК» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що з 16 листопада 2011 року по 08 лютого 2023 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та працювала стовбуровою (підземною) на дільниці №16 шахти «Гвардійська» (після перейменування «Козацька»). Вказала, що рішенням МСЕК від 20 червня 2024 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, у зв`язку з професійними захворюваннями - радикулопатія, ХОЗЛ, а також встановлено третю групу інвалідності, безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушені та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, часті приступоподібний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотіння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, втому, головний біль, запаморочення, періодичне підвищення артеріального тиску, біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в колінних суглобах.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 213 000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «КЗРК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 213 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ «КЗРК» на користь держави судовий збір в розмірі 2 130 гривень.

В апеляційній скарзі АТ «КЗРК», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, визнаючи розмір моральної шкоди, порушив принципи справедливості, домірності та виваженості. Вказує, що суд не звернув увагу на те, що позивачеві встановлено тільки 30% втрати професійної працездатності, вона була звільнена за власним бажанням, а не за станом здоров`я. На думку відповідача, суд першої інстанції, стягнувши 213 000 гривень моральної шкоди при 30% втрати професійної працездатності, що майже дорівнює сумі відшкодування моральної шкоди за повну (100%) втрату працездатності.

Зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає судовій практиці у справах, з таким же відсотком втрати професійної працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності.

Позивач з власної волі працювала у шкідливих умовах праці, взамін на отримання додаткових благ і гарантій. При цьому Відповідач не заперечує наявності впливу шкідливих факторів, однак це викликано недосконалістю виробництва і забезпечити в підземних умовах повну відсутність шкідливих факторів не можливо. Саме за погоджуючись на такі фактори та умови роботи працівник і отримує додаткову відпустку, підвищену заробітну плату, пільгове пенсіонування.

Роботодавець же, в свою чергу, здійснював всі заходи, які спрямовані на зменшення впливу та дії шкідливих виробничих факторів на здоров`я позивача. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Разом з тим, вказує на помилковість рішення суду в частині заборони виконання відповідачем функцій податкового агента.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи, що ОСОБА_1 з 16 листопада 2011 року по 08 лютого 2023 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та працювала стовбуровою (підземною) на дільниці №16 шахти «Гвардійська» (після перейменування «Козацька»), та була звільнена з підприємства відповідача 08 лютого 2023 року, відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8-13).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 квітня 2024 року, складеного на АТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня, із зазначенням причин його виникнення - пил переважно фіброгенної дії (а.с. 14-15).

Згідно пункту 17 даного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи стовбуровим (підземним) дільниці №16 шахти «Козацька» («Гвардійська») ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 16.11.2011 по 08.02.2023, ОСОБА_1 в підземних умовах шахти виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів та вантажів на стовбурах шахт, що будуються; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами навантаження та розвантаження баддів; робила дрібний ремонт сигнальних пристроїв, клітей, люків та засувів; прибирала розсипану гірничу масу, очищала бадді. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники.

Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 11 років 03 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Внаслідок зазначено вище захворювання позивач ОСОБА_1 20 червня 2024 року пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% по ХОЗЛ, з 07 травня 2024 року, безстроково, а також встановлено третю групу інвалідності з 07 травня 2024 року, безстроково. Також визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Вказані обставини підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12ААА №144495 від 20.06.2024, серії 12ААГ №573628 від 20.06.2024 (а.с. 16).

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти (а.с. 21-22).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з періоду роботи позивача на підприємстві відповідача - понад 11 років 03 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, із визначенням третьої групи інвалідності, вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди 213 000 гривень.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, розглянувши доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якого ступінь втрати працездатності 30% відсотків.

Згідно пункту 17 даного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи стовбуровим (підземним) дільниці №16 шахти «Козацька» («Гвардійська») ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 16.11.2011 по 08.02.2023, ОСОБА_1 в підземних умовах шахти виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів та вантажів на стовбурах шахт, що будуються; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами навантаження та розвантаження баддів; робила дрібний ремонт сигнальних пристроїв, клітей, люків та засувів; прибирала розсипану гірничу масу, очищала бадді. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники.

Відповідно до пункту 18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є : пил переважно фіброгенної дії.

Отже, роботодавець АТ «КЗРК» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання представника відповідача АТ «КЗРК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються колегією суддів, оскільки, здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 213 000 гривень, суд першої інстанції виходив з тривалості роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характеру отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсотку втрати позивачем професійної працездатності, стану здоров`я, тяжкості та невідворотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено ним, без урахування засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не враховано характер отриманого професійного захворювання та ступінь втрати працездатності. При цьому, колегія суддів апеляційного суду, прийнявши до уваги вказані обставини та з урахуванням засад розумності виваженості та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої з відповідача на користь позивача суми коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди з 213 000 гривень до 120 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи ж апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, в результаті чого, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючи апеляційну скаргу відповідача, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 1 211,20 гривень, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та компенсувати за рахунок держави з державного бюджету України судові витрати у вигляді судового збору пропорційно задоволеній апеляційній скарзі (56,34 %) в розмірі 1 394,94 гривень, сплаченого відповідачем АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 213 000 гривень до 120 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, змінити, зменшивши цей розмір з 2 130 гривень до 1 200 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави Акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 394,94 гривень, сплаченого Акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста