Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину.

Ухвалою суду від 11.03.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_3 .

Позивач в позові посилається на те, що її батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ДП № 055245 від 24.12.2002 року.

Позивач є його єдиною спадкоємицею за заповітом, так як за життя батько склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповідав мені, своїй доньці. Мати ОСОБА_2 як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку. З урахуванням наявності чотирьох спадкоємців за законом, обов`язкова частка матері складає 1/8 частину у спадковому майні. Рідна сестра ОСОБА_3 хоча і подала заяву про прийняття спадщини за законом, не має права спадкування за законом.

У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та наявністю непрацездатної особи, що має обов`язкову частку у спадщині.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року за позивачем визнано право власності на 7/8 частин земельної ділянки площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054.

Після оформлення позивачем земельної ділянки мати повідомила її, що не бажає успадковувати належну їй 1/8 частку земельної ділянки, так як ця частка є незначною. Однак строк на протязі якого законодавством встановлено можливість відмови від прийняття спадщини сплинув, у зв`язку із чим вона не має змоги подати зазначену заяву.

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

-1/8 частин земельної ділянки площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Личківської (Бузівської) ради, що належала ОСОБА_4 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ДП № 055245 віл 24.12.2002 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за Мд № 10431;

Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, заперечила проти позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального законодавства.

Дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 4).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Земельна ділянка площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Личківської (Бузівської) ради, належала ОСОБА_4 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ДП № 055245 віл 24.12.2002 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за Мд № 10431 (а. с. 6).

18 січня 2021 року ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б., згідно якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 всі права та обов`язки, а також все інше майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право (а. с. 5).

З матеріалів спадкової справи № 86/2022 вбачається, що позивач 26 квітня 2022 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 (а. с. 30).

На підставі заяви позивача від 22 лютого 2024 року, постановою нотаріуса від 18 листопада 2022 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та наявними спірними питаннями між спадкоємцями (а. с. 11).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року за позивачем в порядку спадкування за заповітом визнано право власності на 7/8 частин земельної ділянки площею 5,3270 га, кадастровий номер :01:001:0054 (а. с.7).

Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ в натурі частки майна, що знаходиться в спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд не вбачає підстав для вирішення питання про визнання за позивачем права власності на 1/8 частину земельної ділянки, оскільки припинення права спільної часткової власності відповідача неможливе, у зв`язку з невизначенням вартості частки відповідача та відсутністю згоди співвласника отримувати компенсацію вартості його частки.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук