Номер провадження: 22-ц/813/2911/25
Справа № 521/4798/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря - Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт-Трейдер ЛТД» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся із позовом представник ОСОБА_2 - адвокат Кобильник Д.О. до ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД», в якому просить визнати протиправними дії відповідача, які виразилися у припиненні постачання теплової та електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача відновити постачання теплової та електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 шляхом приєднання електромереж та труб вказаної квартири до стояків та комунікацій всього будинку. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 є інвестором будівництва квартири АДРЕСА_1 , що вбачається з Договору від 07 квітня 2012 року про дольову участь у будівництві житла, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Моноліт». Наразі, право власності на вказану квартиру визнається в судовому порядку позивачкою, адже ПП «Моноліт» протиправно, в супереч умовам вищевказаного договору, не бажає надавати право установчі документи на квартиру та передавати квартиру у власність ОСОБА_1

27 жовтня 2023 року на адресу позивачки надійшло повідомлення від ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД» про те, що відповідач припиняє постачання комунальних послуг мешканцям квартири АДРЕСА_1 , де саме проживає ОСОБА_1

30 жовтня 2023 року представники відповідача самовільно, протиправно та безпідставно припинили постачання теплової та електричної енергії до вказаної вище квартири, чим, на думку позивачки, порушили її права як споживача, адже будь - яка заборгованість зі сплати комунальних послуг у позивачки відсутня, так як остання справно платила щомісяця.

Відповідач не має жодних законодавчо визначених підстав для припинення постачання комунальних послуг споживачці.

На думку позивачки, належним способом захисту порушених прав останньої є зобов`язання відповідача відновити постачання комунальних послуг теплової та електричної енергії до вказаної вище квартири шляхом приєднання електромереж та труб квартири позивачки до комунікацій всього будинку.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Від директора ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД» Чернової Н. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволені позовної заяви відмовити.

При цьому зазначає, що дійсно, між ПП «Моноліт» (за договором «Виконавець»), та ОСОБА_1 ( за договором «Замовник») 07.04.2012 року укладався договір про дольову участь в будівництві житла №3/90, згідно якого ПП «Моноліт» здійснив будівництво 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка повинна була передатися ОСОБА_1 в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 4.3. Договору замовник ОСОБА_1 має право вселитися у вищевказану квартиру лише за письмовою згодою Виконавця, тобто ПП «Моноліт», після оплати повної вартості квартири, на умовах передбачених договором.

Крім цього, відповідно до п. 8.3 Договору Замовник зобов`язаний на протязі 30 календарних днів з моменту отримання квартири за актом прийому - передачі укласти Експлуаційний договір обслуговування будинку та прибудинкової території, а саме з ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД».

ОСОБА_1 з відповідачем Експлуатаційний договір не уклала, в квартиру вселилась без письмової згоди забудовника ПП «Моноліт», без укладання між сторонами акту прийому - передачі квартири. Зазначене підтверджується наданим до позову листом повідомленням ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД» від 27.10.2023 року, а також листом ПП «Моноліт» від 19.10.2023 року за №19/10/2023-01.

У зв`язку із відмовою від виконання ОСОБА_1 своїх майнових зобов`язань з оплати вартості квартири у розмірі та у строки, що передбачені додатковою угодою №1 від 07 квітня 2017 року до Договору №3/90 від 07.04.2012, ПП «Моноліт», відповідно п. 5.3, п. 5.4. Договору, вказаний Договір розірвано в односторонньому порядку з 07.04.2020 року.

ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не була зареєстрована та не проживає із вересня 2021 року. Витрати на спожиті комунальні послуги, відповідно до платіжних інструкцій, що надано до позовної заяви, сплачено колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_3 , який разом із колишньою дружиною ОСОБА_1 , не являються ані власниками, ані користувачами кв. АДРЕСА_1 .

Твердження представника позивача про порушення прав ОСОБА_1 як споживача комунальних послуг, не відповідає дійсності, оскільки остання не має будь - яких прав на новозбудовану квартиру та не являється споживачем комунальних послуг.

Факт безпідставного проживання в спірній квартирі чоловіка позивачки ОСОБА_4 , не вказує на наявність у позивачки ОСОБА_1 суб`єктивного цивільного права, яке б підлягало захисту в судовому порядку. ОСОБА_1 не є власником та користувачем квартири, на яку у минулому укладався договір про пайову участь, та вона взагалі в квартирі не проживає, договір про надання комунальних послуг не укладала.

До позовної заяви представником позивача не додано будь - якого доказу, який б вказував на право ОСОБА_1 отримувати комунальні послуги.

За таких обставин, пред`явлення представником позивача позову про захист прав споживачів щодо постачання теплової та електричної енергії є необґрунтованим та безпідставним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД» про захист прав споживачів відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не враховано те, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа №521/2230/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Моноліт-Трейдер ЛТД» про визнання права власності. На момент ухвалення оскаржуваного рішення у справі, розгляд справи тривав.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 26 березня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Апеляційний суд також зауважує, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 березня 2025 року заяву адвоката Кобильника Д.О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 02 квітня 2025 року на 10 год. 00 хв. задоволено.

Станом на 02 квітня 2025 року о 10:02 год, так і о 10:10 год адвокат Кобильник Д.О. не був у мережі, що підтверджується червоним кружечком у графі «Запрошені» у системі ВКЗ (підтверджується скріншотом екрану).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ПП «Моноліт» (за договором «Виконавець»), та ОСОБА_1 (за договором «Замовник») 07 квітня 2012 року укладався договір про дольову участь в будівництві житла №3/90, згідно якого ПП «Моноліт» здійснив будівництво 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка повинна була передатися ОСОБА_1 в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 4.3. Договору замовник ОСОБА_1 має право вселитися у вищевказану квартиру лише за письмовою згодою Виконавця, тобто ПП «Моноліт», після оплати повної вартості квартири, на умовах передбачених договором.

Згідно з п. 3.8 Договору Замовник зобов`язаний на протязі 30 календарних днів з моменту отримання квартири за актом прийому - передачі укласти Експлуатаційний договір обслуговування будинку та прибудинкової території, а саме з ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД».

ОСОБА_1 з відповідачем Експлуатаційний договір не уклала, в квартиру вселилась без письмової згоди забудовника ПП «Моноліт», без укладання між сторонами акту прийому - передачі квартири. Зазначене підтверджується наданим до позову листом повідомленням ТОВ «Моноліт - Трейдер ЛТД» від 27.10.2023, а також листом ПП «Моноліт» від 19.10.2023 року за №19/10/2023-01.

У зв`язку із відмовою від виконання ОСОБА_1 своїх майнових зобов`язань з оплати вартості квартири у розмірі та у строки, що передбачені додатковою угодою №1 від 07 квітня 2017 року до Договору №3/90 від 07.04.2012, ПП «Моноліт», відповідно п. 5.3, п. 5.4. Договору, вказаний Договір розірвано в односторонньому порядку з 07.04.2020 року.

ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрована.

Таким чином, твердження сторони позивача про порушення прав ОСОБА_1 як споживача комунальних послуг, не відповідає дійсності, оскільки остання не має будь - яких прав на новозбудовану квартиру та не являється споживачем комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (у даному спорі індивідуальні), які відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 цього Закону - вживаються в такому значенні: фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово - комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово - комунальної послуги.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд у Постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

На підставі наведеного вимоги про визнання протиправним дії відповідача, які виразилися у припиненні постачання теплової та електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 за відсутності заборгованості за надані послуги та відновлення постачання теплової та енергетичної енергії до задоволення не підлягають через недоведеність.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано наявність у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси справи №521/2230/22, де заявлено позовні вимоги про визнання права власності на спірну квартиру, є неспроможними, так як не доводять факту проживання у спірній квартирі та користування житлово-комунальними послугами.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024 року (справа №521/2230/22) позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «МОНОЛІТ», за участі третьої особи: ОСОБА_4 , про визнання права власності було залишено без задоволення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

Л.М. Вадовська