Ухвала

Іменем України

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 358/626/19

провадження № 61-4746ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 29 558,38 грн інфляційних втрат та 20 000,00 грн моральної шкоди.

Богуславський районний суд Київської області рішенням від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 11 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» надіслав до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року, в якій зазначив, що копію повного рішення суду першої інстанції було отримано ним в електронному вигляді у підсистемі «Електронний суд» 29 січня 2025 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року залишив без руху та надав заявнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Київський апеляційний суд ухвалою від 26 березня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року.

11 квітня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв`язку із воєнним станом у країні, частим відключенням електроенергії та великої зайнятості, він не завжди мав змоги користуватися благами цивілізації (інтернету), тому з отриманою електронною кореспонденцією міг ознайомитися невчасно, що в свою чергу впливає на його інформаційну обізнаність. Тобто, надіслану судом кореспонденцію він отримав набагато пізніше зазначеного судом строку.

Вивчивши касаційну скаргу та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно із частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Апеляційним судом встановлено, що повний текст рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний суд» 08 січня 2025 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу (а. с. 143).

Враховуючи дату отримання ОСОБА_1 копії повного тексту вказаного судового рішення, останнім днем на його оскарження було 07 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу на рішення Богуславського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до апеляційного суду 11 лютого 2025 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 354 ЦПК строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали суду від 10 березня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначив, що копію повного тексту рішення суду першої інстанції отримано ним в електронному кабінеті лише 29 січня 2025 року. Також посилався на введений в Україні воєнний стан, часті відключення електроенергії та велику зайнятість, що не завжди дає йому змоги користуватися інтернетом, відповідно з отриманою електронною кореспонденцією він може ознайомитися невчасною.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені заявником доводи для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки ОСОБА_1 отримавши рішення суду першої інстанції 08 січня 2025 року, з апеляційною скаргою на вказане судове рішення він звернувся лише 11 лютого 2025 року, тобто з пропуском встановленого строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Крім того, саме по собі посилання ОСОБА_1 на введення в Україні воєнного стану та постійне відключення електроенергії без обґрунтування та доведення конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали вчиненню певних дій, не може вважатися належною підставою для поновлення процесуальних строків.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на недоведеність ОСОБА_1 наявності поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а наведені ним підстави не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу апеляційної скарги, передбачених ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції апеляційного суду щодо встановлених обставин справи та відносяться до переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкриття касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов