Справа № 364/159/25
Провадження № 2/364/150/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участі секретаря Бондаренко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володарка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області, , адреса: 09301, Київська область, Білоцерківський район, селище Володарка, площа Миру, 4,

про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру за номером АДРЕСА_2 , загальною площею 35,2 м. кв., із них жилою площею 25,9 м. кв.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , на час смерті ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_3 .

За час життя, 22 лютого 1981 р. на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Володарської ради народних депутатів на підставі рішення № 41 був виданий ордер на право на заняття кімнати № 2 загальною площею 24,8 м. кв. в буду № 8, другий у поверх по АДРЕСА_4 .

При зверненні до Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» було отримано лист від 27 вересня 2024 року, згідно якого свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано станом на 01.01.2013 року.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, виданої Володарською селищною радою від 31.01.2025 р., адреса місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , дата реєстрації 08.05.2008 року.

Фактично за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проживає з часу народження з 1982

року.

За даною адресою з 1981 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала мати ОСОБА_3 , яка померла в 2019 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 грудня 2019 року Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Інший член сім`ї ОСОБА_4 тривалий час проживає в Росії, будь які відносини з ним не підтримуються, адреса місця проживання не відома.

ОСОБА_1 вказує, що добросовісно та безперервно, відкрито користується та володіє даною квартирою більше 10 років, проводив поточні ремонти квартири за АДРЕСА_2 .

За час проживання у вищезазначеному будинку проводилась оплата комунальних послуг: за водопостачання, постачання електроенергії та газопостачання, за утримання житла, що підтверджується відповідними квитанціями.

Правовстановлюючий документ як на ім`я ОСОБА_1 , так і на ім`я ОСОБА_2 не видавався та не реєструвався, що підтверджується довідкою із КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» та інформаційною довідкою із Володарської селищної ради.

Відсутність правовстановлюючого документа унеможливлює оформити право власності на квартиру в нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, саме тому позивач просить визнати за ним право власності на квартиру за набувальною давністю.

24.02.2025 року ухвалою Володарського районного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 31.03.2025 року.

31.03.2025 року ухвалою Володарського районного суду Київської області справу призначено до судового розгляду на 17.04.2025 року.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник Володарської селищної ради Київської області надав заяву про слухання справи без представника Володарської селищної ради, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 07 серпня 2024 року Тетіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про що було зроблено відповідний актовий запис за № 210 в Книзі реєстрації актів про смерть (а.с. 16).

На час смерті ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_3 .

За час життя, 22 лютого 1981 р. на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Володарської ради народних депутатів на підставі рішення № 41 був виданий ордер на право на заняття кімнати № 2, загальною площею 24,8 м. кв. в буду № 8, другий поверх по АДРЕСА_4 (а.с. 19).

Від Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» було отримано лист від 27 вересня 2024 року, згідно якого свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано станом на 01.01.2013 року (а.с. 13).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, виданої Володарською селищною радою від 31.01.2025 р., адреса місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , УНЗР: НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 - АДРЕСА_2 , дата реєстрації 08.05.2008 року (а.с. 14).

Фактично за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проживає з часу народження з 1982 року.

Мати позивача ОСОБА_3 , померла в 2019 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 грудня 2019 року Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 16).

ОСОБА_1 вказує, що добросовісно та безперервно, відкрито користується та володіє даною квартирою більше 10 років, проводив поточні ремонти квартири за АДРЕСА_2 .

За час проживання у вищезазначеному будинку проводилась оплата комунальних послуг: за водопостачання, постачання електроенергії та газопостачання, за утримання житла, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 21-30).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 12 серпня 2009 року, загальна площа квартири становить 35,2 м. кв., із них жила площа 25,9 м. кв. (а.с. 10-12).

Згідно висновку про ринкову вартість майна, складеного 21 січня 2025 року ФОП ОСОБА_5 , вартість квартири становить 55 000,00 гривень (а.с. 18).

Відсутність правовстановлюючого документа унеможливлює оформити право власності на квартиру в нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем.

Про те, що позивач з 1982 року проживає та користується будинком, який знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 , підтверджується позами свідків, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які знають позивача з дитинства.

З показів свідків вбачається, що ОСОБА_1 , здійснює догляд та утримання вказаного об`єкту нерухомого майна, поточні ремонти.

Саме тому, позивач вважає, що має право на набуття права власності на цей будинок на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття.

При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 10 років, продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності,

суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 328, 335, 344 ЦК України, ст. ст. 76-81, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності в порядку набувальної давності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру за номером АДРЕСА_2 , загальною площею 35,2 м. кв., із них жилою площею 25,9 м. кв.

Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення складено 17.04.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Ткаченко