УХВАЛА

з питань залучення третьої особи,

що заявляє самостійні вимоги на предмет спору

16.04.2025

Справа № 522/2641/25

Провадження № 2/522/3953/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Ярема Х.С., при секретарі судового засідання Кніш Д.А., адвоката позивача Байрачна А.К., розглянув у заяву ОСОБА_1 щодо прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору за первісним позовом у справі.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 .

Позивач просить суд: встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

08.04.2025 від ОСОБА_1 (подана адвокатом Дяченко С.В.), як третьої особи, яка має намір заявити самостійні вимоги щодо первинного предмету спору, до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про спростування твердження ОСОБА_2 щодо проживання однією сімєю з ОСОБА_6 в.в. не менше як 5 років до відкриття спадщини.

Подання заяви з самостійними вимогами пояснює тим, що вона подала нотаріусу заяву про вступ у спадщину (за законом, за заповітом), як двоюрідна племінниця, після смерті ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_2 взагалі не існувало в житті ОСОБА_4 . Позов він подав з метою позбавити родичів та дочку покійного права на спадщину.

Одночасно подано заяву про забезпечення позову та заяву про забезпечення доказів.

Адвокат позивача заперечував щодо прийняття позову третьої особи.

Вирішуючи заяву особи, яка бажає вступити у справу як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, повинно бути дотримано декілька критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів. А предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

У цій справі предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є вимоги щодо визнання позивача особою, що матиме право претендувати на спадщину померлого, а предметом спадкове майно.

У процесі розгляду спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним із первісним, позовна заява третьої особи із самостійними вимогами має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі (постанова ВС від 09.09.2019 № 910/12463/18, ВП ВС у справах від 13.03.2019 № 916/3245/17 та від 12.06.2019 № 916/542/18).

Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи з самостійними вимогами. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Як убачається з матеріалів справи, спір між сторонами за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 виник із відносин щодо належності ОСОБА_2 до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , тобто щодо майбутніх спадкових правовідносин, як потенційного спадкоємця, і не стосується прав і обов`язків ОСОБА_1 , яка також подала заяву на вступ у спадщину і, яка має за мету, виключити ОСОБА_2 з кола спадкоємців шляхом подання окремого позову «про спростування твердження ОСОБА_2 щодо проживання однією сімєю з ОСОБА_4 не менше як 5 років до відкриття спадщини».

Разом з тим позов ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, щодо спростування твердження ОСОБА_2 щодо проживання однією сімєю з ОСОБА_4 не менше як 5 років до відкриття спадщини, обґрунтовано порушенням її наявних спадкових прав. Проте її спадкові права пов`язані тільки з небажанням потенційного включення ОСОБА_2 до кола спадкоємців. Подання позову про встановлення факту проживання ніяк не порушує спадкових прав ОСОБА_1 . Спадкоємець може заперечувати лише заперечувати, як відповідач у справі, щодо встановлення цього факту. Як вбачається, ОСОБА_1 подала заяву про вступ у спадщину.

Тобто первинний спір виник не із спадкових відносин (їх ще немає), а з правовідносин встановлення факту проживання з покійним, що лише у разі визнання такого факту судом складатиме спадкові правовідносини між ним та іншими спадкоємцями. Отже, предмети первісного позову встановлення факту проживання із спадкодавцем, а позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо спростування цього факту, є різними, а вимога ОСОБА_1 не містить самостійної вимоги саме щодо предмета спору (на факт) у справі. Позов ОСОБА_1 не містить самостійної вимоги на предмет спору (встановлення факту), а по суті є окремою іншою вимогою про спростування факту, який ще й не встановлено судом.

Оскільки заявлений ОСОБА_1 позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами зобов`язального права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що вказують положення статті 49 та статті 193 ЦПК України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 193 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, позов третьої особи із самостійними вимогами повернути заявнику. Відповідно підлягає поверненню й подані разом з цією заявою заява про забезпечення позову та забезпечення доказів.

Підстав для залучення ОСОБА_1 , як третьої особи із самостійними вимогами немає.

Керуючись ст. ст. 52, 193-195, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вступ у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - відмовити.

Позов третьої особи із самостійними вимогами, разом із заявою заява про забезпечення позову та забезпечення доказів повернути, особі, що їх подала.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду.

Суддя Ярема Х.С.