Справа № 297/601/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року, ухвалене суддею Фейір О.О., в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю.

Позов мотивують тим, що 1 червня 2021 року поїзд сполученням Лавочне-Ужгород №2177 на 7 пікеті рухаючись по першій головній колії здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю позивачів, внаслідок чого вона померла на місці події. Вказані обставини були встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження.

А тому, у зв`язку зі смертю матері, позивачам було завдано моральну шкоду. Смерть матері є для позивачів невідворотною та непоправною втратою, що спричинило їм біль та глибокі страждання та зміни в психоемоційному стані. Передчасна смерть матері стала різкою психотравматичною подією для них. Позивачі втратили рідну, близьку їм людину, змінено їх сімейне коло, сталий життєвий устрій та коло спілкування.

Враховуючи глибину моральних страждань, моральну шкоду позивачі оцінюють таку в 150 000 грн. для кожного.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що саме грубе порушення померлою ОСОБА_3 правил поведінки громадян на залізничному транспорті призвело до її смерті, оскільки дотримання таких правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є, що потерпіла сама порушила ці правила.

Щодо визначення факту нанесення моральної шкоди, суд зазначив, що така оцінюється в рамках судово-психологічної експертизи, однак позивачі не обґрунтували заявлену ними суму в 300 000 грн. моральну шкоду та не підтвердили її належними доказами.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній В.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважають оскаржуване рішення суду першої інстанції не обґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

В своїх доводах посилаються на те, що суд помилково трактує такий випадок загибелі матері позивачів, як умисел заподіяння собі смерті, оскільки такий називається самогубством.

Вказані обставини, якими суд першої інстанції обґрунтував наявність умислу як окремо так і в сукупності є ознаками грубої необережності, що узгоджується з практикою вирішення справ про відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Стверджувати про умисел потерпілого можливо лише припускаючи бажання заподіяти собі смерть, що суперечить вимогам ЦПК України.

Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Щодо твердження суду з приводу експертизи, то таке суперечить усталеній практиці Верховного Суду, в якій зазначається, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укразалізниця» зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків з приводу порушення правил поведінки померлої матері позивачів на залізничній колії, оскільки остання не звернула увагу на наближення поїзду та прийняла рішення й надалі перебувати на колії, що призвело до її смерті.

Сума заявлена позивачами - 300 000 грн. моральної шкоди завданої смертю їх матері є нічим не обґрунтованою. Визначення факту нанесення моральної шкоди, а також визначення розміру моральної шкоди у грошову еквіваленті здійснюється судово-психологічною експертизою, оскільки, така експертиза не проводилася, то і заявлена сума моральної шкоди не підлягає до задоволення, як не доведена.

У дане судове засідання з`явилася представник АТ «Українська залізниця» адвокат Борисова Г.Й. та просила апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений шляхом надсилання судової повістки поштовими засобами зв`язку про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення від 13.11.2024.

Позивач ОСОБА_2 повідомлена шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 30.09.2024(а.с.146).

Адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» та довідка про доставку електронного листа в підсистему «Електронний суд» від 30.09.2024(а.с.143-144).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що мати позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2021 року (а.с. 9, 11-13, 15, 16).

Згідно довідки про причину смерті №144 від 14 червня 2021 року, причиною смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа (а.с. 10).

11 червня 2021 року близько 01:47 год. поїзд сполученням Лавочне-Ужгород №2177 на 7 пікеті (смт. Батьово, вул. Бакошський міст), рухаючись по першій головній колії здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого вона померла на місці.

Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом 11 червня 2021 року було внеседо до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Чопей Я.І. від 24 червня 2021 року, вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України (а.с. 7-8).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; за загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказував, що позивачами не доведено обсяг завданої ним моральної шкоди, зокрема не було заявлено судово-психологічної експертизи на підставі якої можна встановити наявність глибоких моральних страждань.

Однак, з даною позицією суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, доводи суду першої інстанції з приводу недоведеності розміру моральної шкоди, яку просили позивачі відшкодувати їм у зв`язку зі смертю близької їм людини - матері є такими, що не враховують практику Європейського суду з прав людини.

Крім цього, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив, що наїзд на померлу ОСОБА_3 було допущено нею у зв`язку з грубим порушенням нею «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998, що сприяло виникненню такої ДТП та призвело до смерті матері позивачів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) висловила свою позицію, яка полягає в тому, що особливістю відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати цю шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду як винуваті, так і невинуваті власники, володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Верховний Суд в своїй практиці щодо відшкодування шкоди завданої смертю дотримується позиції, що в будь-якому випадку володілець небезпечного об`єкта повинен відшкодовувати шкоду незалежно від його вини. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2023 року у справі № 592/13643/21).

Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 виснував, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано сталої практики Верховного Суду, яка полягає в тому, що незалежно від вини власника джерела підвищеної небезпеки у останнього існує обов`язок відшкодувати моральну шкоду потерпілим особам.

Апеляційний суд враховуючи те, що позивачі зазнали біль та глибокі страждання, а також зміни в психоемоційному стані, які спричинені смертю їх матері, яка на момент смерті була у віці 55 років, приходить до обґрунтованих висновків щодо задоволення їх позовних вимог та відшкодування кожному з позивачів по 150 000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, оскільки позивачі в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, то з відповідача на користь держави Україна слід стягнути судовий збір у розмірі 7 500 гривень судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявленої позивачами суми моральної шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця», , юридична адреса: 03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок № 5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 грошові кошти у розмірі по 150 000,00 гривень кожному у відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця», , юридична адреса: 03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок № 5 на користь держави судові витрати у розмірі 7 500,00 гривень, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: