Провадження №2/523/1030/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"01" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участі секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

представника позивача прокурора Потомської В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом Суворовської окружної прокуратури міста Одеси Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Суворовська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі: Одеської міської ради звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що за відповідачем зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості (господарська будівля) загальною площею 46, 6 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості стали: технічний паспорт, довідка видана дирекцією «Укрпошта», в зазначених документах міститься інформація, що будівництво господарської будівлі здійснено до 05.08.1992 року.

Представник зазначає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 58936355 від 24.06.2021 року, прийнято з порушенням вимог законодавства: технічний паспорт не є документом, що підтверджує право власності, не дає можливість встановити підстави набуття права власності; положення про Адресний реєстр м. Одеси містить порядок про отримання та резервування адреси, лист КП «Право» свідчить про проведення реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси.

З урахуванням викладеного представник зазначає, що державний реєстратор Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського районну Одеської області Єрошенко О.Б. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу) щодо об`єкту нежитлової нерухомості (господарська будівля) прийняв незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації, за відсутності усіх необхідних документів.

Щодо позовних вимог про звільнення земельної ділянки, представник позивача зазначив, що господарська будівля в розумінні ст. 376 ЦК України є об`єктом самочинного будівництва, оскільки зокрема, розміщена на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Представник зазначає, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав без наявності усіх необхідних документів, що надають змогу власнику здійснити реєстрацію, незаконне використання земельної ділянки прямо порушує інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів.

На підставі викладеного представник позивача просить: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттями розділу), індексний номер: 58936355 від 24.06.2021 року за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м.; зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Також, ухвалою суду від 02.10.2023 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову (а.с.53-54).

В подальшому ухвалою суду від 03 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано засвідчену копію реєстраційної справи (а.с.83).

На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 23.04.2024 року (вх. № 13918) надійшла копія (скан-копія) документів з реєстраційної справи та копії документів з реєстраційної справи (а.с.85-119).

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи (а.с.198).

В судовому засіданні представник позивача Потомська Вікторія Юріївна позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомила, відзиву або заперечень на позовну заяву не надала.

Представник Одеської міської ради Танасійчук І.М. звернувся на адресу суду з клопотанням щодо можливості розгляду справи за його відсутності (а.с.194-195).

Заслухавши пояснення представника позивача, яка наполягала на задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач Суворовська окружна прокуратура міста Одеси Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської міської ради зазначила, що земельна ділянка відповідачу у власність не надавалась, рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.06.2021 року індексний номер 58936355 прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, технічний паспорт наданий відповідачем на підставі якого здійснено реєстрацію права власності не є документом, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що об`єкт нерухомого майна господарська будівля, загальною площею 46,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 24.06.2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

Підстава: технічний паспорт, серія та номер б/н виданий 31.03.2021 року, видавник ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД». Форма власності: приватна, розмір частки 1/1. Індексний номер рішення: 58936355 (а.с.24-26).

Згідно копії технічного паспорту останній виготовлено 31.03.2021 року, згідно якого характеристика допоміжної (господарської) будівлі Літ А, рік спорудження 1991 (а.с. 27-32).

Відповідно до довідки про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції АТ «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, як самостійної поштової одиниці зареєстровано адресу: АДРЕСА_1 . Відомості про користувача ОСОБА_1 (а.с.33).

Також, згідно довідки від 31.03.2021 року б/н виданої Місто Буд зазначено, у зв`язку з тим, що господарська будівля Літ «А» навіс Літ «Б» були побудовані до 05.08.1992 року, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127 не є самочинним будівництвом та не підлягає введенню в експлуатацію (а.с.34).

Так, відповідно до листа Управління ДАБК ОМР від 23.12.2022 року встановлено, що відповідно до Реєстру будівельної діяльності, відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за вищевказаною адресою (а.с.35-36).

За даними листа-відповіді КП «ПРАВО» ОМР від 19.04.2023 року № 163 зазначено: ведення Адресного реєстру м. Одеси здійснюється відповідно до Положення про Адресний реєстр м. Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОМР від 28.07.2009 року № 809. Наведена у листі адреса: АДРЕСА_1 відсутня в Адресно реєстрі місті, що виключає можливість надання запитуваних копій документів (а.с.37).

Згідно листа відповіді Департаменту земельних ресурсів ОРМ від березня 2022 року вих № 01/19/з15 зазначено: в Департаменті відсутня інформація щодо оформлення землекористування на земельну ділянку по вищевказаному адресу. Рішення щодо передачі земельної ділянки у власність або користування Одеською міською радою не приймалось (а.с.39).

Також, за даними листа-відповіді Департаменту комунальної власності від 18.03.2022 року вих. № 01-19/332 встановлено, що Департаментів відсутня інформація стосовно укладених договорів оренди та/або купівлі/продажу щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

За даними листа відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 21.03.2022 року вих. № 620/03.01-09 зазначено станом на 31.12.2012 року право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 46, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відсутня (а.с.41).

Судом досліджується копія реєстраційної справи 101 за адресою: АДРЕСА_1 згідно якої встановлено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про державну реєстрацію права власності на приватну господарську будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 було проведено на підставі таких документів, як технічний паспорт, довідка (а.с.92-119).

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Власник земельної ділянки відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходяться самочинний об`єкт нерухомості, відповідачу у користування чи у власність Одеською міською радою не надавалась.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Таким чином, самовільно зайнята земельна ділянка, на якій розташований самочинно реконструйований об`єкт нерухомості підлягає звільненню за рахунок відповідача, шляхом знесення самочинної прибудови до квартири.

Згідно із ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналогічні положення закріплені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва), в якому зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Таким чином, первинною складовою ланкою на шляху отримання документів на будівництво є отримання замовником або проектувальником вихідних даних.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не значиться (а.с.35).

З урахуванням відсутності у відповідача першочергової документації на будівництво, а саме вихідних даних, та відсутності декларацій, зазначена обставина фактично виключає можливість наявності у Відповідача необхідної документації на здійснення будівельних робіт.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про архітектурну діяльність» робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об`єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту.

Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об`єкту архітектури.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини, об`єкт господарської будівлі, є таким, що проведено відповідачем за рахунок земель комунальної власності без надання та затвердження в установленому законом порядку проектної та відповідної дозвільної документації на будівництво, тому таке будівництво вважається самочинним та тягне за собою відповідальність відповідно до діючого законодавства. Земельна ділянка, яка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради - не відводилась відповідачеві у власність чи оренду, оскільки Одеська міська рада не приймала жодних рішень щодо її використання.

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 24.06.2021 року № 58936355, суд зазначає наступне.

Державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію змін до права власності на підставі технічного паспорту від 31.03.2021 року серія та номер: б/н виготовленого ТОВ «Місто Буд», довідки, що господарська будівля не є самочинним будівництвом.

Суд зазначає, що технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про технічні характеристики нерухомості, а саме: площу, поверховість, дату побудови, капремонту, товщину стін тощо, та не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна.

Отже, технічний паспорт також не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, та не може бути єдиною/самостійною підставою для проведення даних реєстраційних дій.

Із системного аналізу вищезазначених нормативно - правових актів слідує, що ознаками самочинного будівництва є: відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання проте, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на плану у відповідності до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461від 13 квітня 2011року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Таким чином, відповідачем у встановленому законом порядку не набуто право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, оскільки в управлінні ДАБК ОМР не було зареєстровано декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Тобто, з огляду на зазначені норми закону, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню у разі визнання не дійсним чи скасування рішенням суду документів, що стали підставою для проведення державної реєстрації

Слід також зазначити, що згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, передбачено що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» проект - це документація для будівництва об`єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об`єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» погодження проекту - процедура встановлення відповідності проектних рішень вихідним даним на проектування.

Згідно з п. 3.17 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво проектна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні рішення, а також кошториси об`єктів будівництва.

Згідно з п. 4.8 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», проектна документація має бути розроблена з урахуванням усіх документів будівельних норм та стандартів, чинних на час її передачі у виробництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Враховуючи, те, що реконструкція квартири відбулась шляхом та за рахунок зайняття земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси на підставі реєстрації (з відкриттям розділу), а тому, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що відповідач не надала доказів щодо відсутності з її боку порушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно положення п.3,4 ч. 2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2-12, 76-82, 89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Суворовської окружної прокуратури міста Одеси Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права, звільнення земельної ділянки задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Єрошенко О.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттями розділу), індексний номер: 58936355 від 24.06.2021 року за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., реєстраційний номер розділу 101.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за власний рахунок звільнити земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту, а саме: господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Одеської обласної прокуратури (отримувач коштів: Одеська обласна прокуратура, адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, код отримувача: UA 0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача: 820172, код класифікації бюджету 22030101) понесені судові витрати у розмірі: 6 710, 00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 09.04.2025 р.

Суддя: