Номер провадження: 22-ц/813/849/25
Справа № 521/2497/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Вадовської Л.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Учень О.О.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в інтересах якого діє Харкавенко В`ячеслав Леонідович, та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Компанієць Анастасія Вікторівна, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі Херсонська філія ДП «АМПУ»), Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «АМПУ») про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Херсонської філії ДП «АМПУ» від 15 грудня 2022 року №53-ОП в частині припинення з ОСОБА_1 трудового договору;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасів бухгалтерії Херсонської філії ДП «АМПУ»;

- стягнути з Херсонської філії ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2022 року по день ухвалення рішення суду;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 25 червня 2002 року ОСОБА_1 розпочала роботу в Херсонському морському торгівельному порту на посаді бухгалтера бухгалтерії порту. 02 липня 2013 року позивачку по переводу зараховано до штату Херсонської філії ДП «АМПУ» бухгалтером 2-ї категорії бухгалтерії. 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 переведено провідним бухгалтером сектору обліку доходів і розрахунків бухгалтері Херсонської філії ДП «АМПУ». З 04 листопада 2019 року по 27 листопада 2019 року позивачка виконувала обов`язки головного бухгалтера бухгалтерії, та 27 листопада 2019 року її знову було переведено на посаду провідного бухгалтера сектору обліку доходів і розрахунків бухгалтерії. 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасі бухгалтерії Херсонської філії ДП «АМПУ», на якій вона перебувала до дня звільнення.

У зв`язку із запровадженням в Україні військово стану наказом від 28 лютого 2022 року №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» з 01 березня 2022 року ОСОБА_1 було виведено у простій, а в подальшому на підставі наказу від 10.05.2022 №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» з 11 травня 2022 року із нею призупинено дію трудового договору.

Однак, у січні 2023 року ОСОБА_1 дізналась про прийняття Херсонською філією ДП «АМПУ» 15 грудня 2022 року наказу №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками», відповідно до якого з працівниками Херсонської філії державного підприємства «АМПУ», у тому числі із позивачкою, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинено дію трудових договорів 29 грудня 2022 року. Наказ від 15 грудня 2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками», в частині припинення із ОСОБА_1 дії трудового договору, є протиправним, таким, що не відповідає вимогам закону та має бути скасований.

Також зазначено, шо враховуючи незаконне звільнення ОСОБА_1 з посади провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасів бухгалтерії, то вона підлягає поновленню на відповідній посаді з 30 грудня 2022 року. Також, виходячи з наведених вище норм ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2022 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Херсонської філії ДП «АМПУ» від 15.12.2022 №53-ОП в частині припинення з ОСОБА_1 трудового договору.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасів бухгалтерії Херсонської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Херсонського морського порту, , код ВП: 38728533).

В задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді.

Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (т. 2 а.с. 118-126).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ», звернувся до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Компанієць А.В. також звернулась до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до апеляційного суду ні ОСОБА_1 , ні її адвокат Компанієць А.В. не з`явились, про розгляд справи були повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення в електронний кабінет Електронного суду.

Крім того, 01 квітня 2025 року адвокат Компанієць А.В. надала клопотання про розгляд апеляційних скарг без участі позивачки та її представника, в якому також зазначила, що позицію сторони позивача викладено в письмовому вигляді.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ДП «АМПУ» - Учень О.О., яка підтримала апеляційну скаргу відповідача й просила її задовольнити та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, та відзивах на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно пункту 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов визначено статтею 41 Кодексу законів про працю України.

Крім підстав, передбачених статтею 41 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках, зокрема неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій (пункт 6).

Розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 4 і 6 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина 4 статті 41 Кодексу законів про працю України).

Частиною сьомою статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу здійснюється в такому порядку:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів;

- не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. У разі якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 червня 2002 року ОСОБА_1 розпочала роботу в Херсонському морському торгівельному порту на посаді бухгалтера бухгалтерії порту.

02 липня 2013 року ОСОБА_1 по переводу зараховано до штату Херсонської філії ДП «АМПУ» бухгалтером 2-ї категорії бухгалтерії.

24 лютого 2014 року ОСОБА_1 переведено провідним бухгалтером сектору обліку доходів і розрахунків бухгалтері Херсонської філії ДП «АМПУ».

З 04 листопада 2019 року по 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 виконувала обов`язки головного бухгалтера бухгалтерії, та 27 листопада 2019 року її знову було переведено на посаду провідного бухгалтера сектору обліку доходів і розрахунків бухгалтерії.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасі бухгалтерії Херсонської філії ДП «АМПУ», на якій вона перебувала до дня звільнення.

У зв`язку із запровадженням в Україні військово стану наказом від 28.02.2022 №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» з 01 березня 2022 року ОСОБА_1 було виведено у простій, а в подальшому на підставі наказу від 10.05.2022 №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» з 11 травня 2022 року із нею призупинено дію трудового договору.

16 грудня 2022 начальником ХФ ДП «АМПУ» було видано повідомлення про заплановане звільнення №43, яке було адресовано позивачку, відповідно до якого ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення 29 грудня 2022 року на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України, та одночасно запропоновано працевлаштуватись на вакантні посади, які було додано до цього повідомлення.

Повідомлення від 16.12.2022 №43 було відправлено позивачці засобами поштового зв`язку 19 грудня 2022 року (трек-номер №238) та продубльовано через месенджер Viber на мобільний номер позивачки НОМЕР_1 , який остання зазначала при прийомі на роботу та який вказаний як номер її контактного телефону в Особовій картці працівника (форма № П-2).

Наказом (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к про припинення трудового договору (контракту) звільнено 29 грудня 2022 ОСОБА_1 , провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасів бухгалтерії ХФ ДП «АМПУ», за пунктом 6 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, підстава - наказ від 15.12.2022 №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками».

Наказ (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к та розрахунковий аркуш позивачки було спрямовано їй 28.12.2022 (трек-номер 204), що підтверджується реєстром на відправку, описом вкладення до відправлення та квитанцією.

30 грудня 2022 року відповідачем продубльовано надсилання Наказу (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к та розрахункового аркушу позивачки через месенджер Viber на мобільний номер НОМЕР_1 , який остання зазначала при прийомі на роботу та який вказаний як номер її контактного телефону в Особовій картці працівника (форма № П-2).

Згідно копії рішення спільного засідання адміністрації і профкому Херсонського морського трогового порту Професійної спілки робітників морського транспорту України №5 від 25.06.2022 вбачається затвердження п. 8 порядку обміну інформацією та/або документами між Адміністрацією та працівниками під час дії воєнного стану, за яким «8.1 У період дії воєнного стану Адміністрація з працівниками обмінюється кадровими документами (наказами, повідомленнями, заявами, пояснювальними та доповідними записками тощо) через засоби електронного зв`язку. 8.1.1 Документи або повідомлення Адміністрація надсилає працівнику на його поштову адресу/ електронну пошту чи іншими засобами зв`язку у т. ч. месенджерами Viber, WhatsApp, Тelegram тощо. 8.1.2. Факт ознайомлення працівника з документом або повідомленням фіксувати протоколом у довільній формі в одному примірнику.

8.2. Працівникам надсилати документи та/або повідомлення на номер НОМЕР_2 ; на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи на адресу АДРЕСА_1;

про зміну адреси електронної пошти чи інших контактних даних повідомляти протягом трьох днів вищезазначеним способом» (т. 1 а.с. 103-104).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення її на роботі, суд першої інстанції виходи із того, що матеріали справи не містять доказів належного та своєчасного отримання позивачкою документів, що стосувались процедури її звільнення. Відповідач також не надав суду доказів про домовленість з позивачем про альтернативні способи пересилання наказів, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин, зокрема за допомогою месенджера Viber.

В апеляційній скарзі представник відповідача стверджує, що ДП «АМПУ» в особі Херсонської філії ДП «АМПУ» належним чином виконало свій обов`язок щодо надсилання кадрових документів, які стосуються процедури вивільнення позивачки.

Щодо даних тверджень апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 29 Кодексу законів про працю України, ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису.

У трудовому договорі, за згодою сторін, можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної п. 4 ч. 1 цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Як було встановлено матеріалами справи, 16 грудня 2022 начальником ХФ ДП «АМПУ» було видано повідомлення про заплановане звільнення №43, яке було адресовано позивачці, відповідно до якого ОСОБА_1 була попереджена про наступне звільнення 29 грудня 2022 року на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України, та одночасно запропоновано працевлаштуватись на вакантні посади, які було додано до цього повідомлення.

Повідомлення від 16.12.2022 №43 було відправлено позивачці засобами поштового зв`язку 19 грудня 2022 року (трек-номер №238) та продубльовано через месенджер Viber на мобільний номер позивача НОМЕР_1 , який остання зазначала при прийомі на роботу та який вказаний як номер її контактного телефону в Особовій картці працівника (форма №П-2) (т. 1 а.с. 75-77, 82, 89-94).

Наказом (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к про припинення трудового договору (контракту) звільнено 29 грудня 2022 ОСОБА_1 , провідного бухгалтера сектору з обліку капітальних інвестицій, необоротних активів та запасів бухгалтерії ХФ ДП «АМПУ», за пунктом 6 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, підстава - наказ від 15.12.2022 №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками».

Наказ (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к та розрахунковий аркуш позивачки було спрямовано ОСОБА_1 28 грудня 2022 року (трек-номер 204), що підтверджується реєстром на відправку, описом вкладення до відправлення та квитанцією.

30 грудня 2022 року відповідачем продубльовано надсилання Наказу (розпорядження) ХФ ДП «АМПУ» від 28.12.2022 №337-к та розрахункового аркушу позивачки через месенджер Viber на мобільний номер НОМЕР_1 , який остання зазначала при прийомі на роботу та який вказаний як номер її контактного телефону в Особовій картці працівника (форма № П-2).

Колегія суддів зазначає, що доказів отримання ОСОБА_1 документів, які стосуються процедури її вивільнення, засобами поштового зв`язку, в матеріалах справи відсутні.

А такий альтернативний спосіб обмінну кадровими документами, як застосунок VIBER не був погоджений між сторонами та не оформлений належний чином, зокрема позивачкою не подавалась заяву про направлення їй кадрових документів на застосунок VIBER, так і з боку відповідача не направлено жодної пропозиції позивачці про можливість направлення її кадрових документів через засоби телефонного зв`язку.

Таким чином, домовленостей між сторонами трудового договору про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, не було.

Окрім вищезазначеного, колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду висловлені щодо подібних правовідносин.

Так, в постановах від 28 серпня 2024 року по справі №521/8323/23 та від 17 липня 2024 року по справі №521/2212/23, Верховний Суд зазначив, що відповідно до частин першої та четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

При цьому на час призупинення дії трудового договору за працівником зберігається робоче місце, сам трудовий договір не припинений, разом з тим, заробітна плата та інші виплати не сплачуються, оскільки відповідно до частини четвертої статті 13 вищезгаданого закону відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Статтею 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов визначено статтею 41 КЗпП України.

Крім підстав, передбачених статтею 41 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках, зокрема неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій (пункт 6).

Розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 4 і 6 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина 4 статті 41 КЗпП України).

Частиною сьомою статті 49-2 КЗпП України визначено, що вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу здійснюється в такому порядку:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів;

- не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. У разі якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Враховуючи зміст вказаних вище норм, послідовне та логічне їх тлумачення дають підстави стверджувати, що обов`язковою умовою для звільнення за цією підставою (пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України) має бути об`єктивна неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Так, Верховний Суд вказав, що «судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до наказів Філії від 28 лютого 2022 року №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» від 10 травня 2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» трудові відносини з працівниками були зупинені.

У законодавстві відсутня заборона щодо припинення трудових відносин під час призупинення дії трудового договору. Тому, у працівника є можливість звільнитися за власним бажанням або ж роботодавець має право звільнити працівника за іншими підставами, передбаченими КЗпП України, зокрема за угодою сторін.

З огляду на вказане, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача відповідачем не дотримано вимог частини першої статті 47 КЗпП України, частини сьомої статті 49-2 КЗпП України про вивільнення працівника відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, звільнення позивача проведено без достатніх на те правових підстав, із порушенням процедури, а тому є незаконним.

Звільнення ОСОБА_1 відбулось в період дії наказу про зупинення з ним трудових відносин та, за відсутності належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів повного знищення (відсутністі) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва, майна роботодавця внаслідок бойових дій, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України. Вказане свідчить про невідповідність наказу про звільнення вимогам закону.

Водночас, суди відхилили надані відповідачем докази на підтвердження унеможливлення забезпечення позивача роботою, оскільки такі є підтвердженням унеможливлення виконання ним своїх трудових функцій, однак не є підтвердженням факту повного знищення виробничих, організаційних та технічних умов, тобто настання таких обставин, що мають незворотний характер і свідчать про те, що згодом робота порту не може бути відновленою. Крім того, надані відповідачем докази стосуються періоду 2023 року, тобто вже після звільнення ОСОБА_1».

Таким чином, Верховний Суд неодноразово зазначав, що про незаконність звільнення працівників Херсонської філії державного підприємства «АМПУ», з підстав невідповідності наказу про звільнення від 15.12.2022 №53-ОП, вимогам закону.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відхиляє доводи представника ОСОБА_1 про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зазначено, що «середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства».

Разом з тим, у справі було встановлено, що відповідно до наказів Філії від 28.02.2022 №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» від 10.05.2022 №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» трудові відносини з ОСОБА_1 були призупинені.

Наказ про призупинення дії трудового договору позивачем не оскаржувався та був чинний на момент його звільнення.

З наведеного вбачається, що на момент звільнення, незважаючи на те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «АМПУ» були наявні, але враховуючи їх призупинення, не передбачали виконання працівником роботи за укладеним трудовим договором та виплату роботодавцем заробітної плати, що, незважаючи на встановлення факту незаконності звільнення, не свідчить про позбавлення працівника роботодавцем можливості виконання своєї трудової функції та отримання заробітної плати.

Разом з тим, ОСОБА_1 в силу приписів частини четвертої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не позбавлений можливості отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу у повному обсязі за рахунок держави, що здійснює збройну агресію проти України, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №521/2212/23 (провадження №61-1108св24).

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу також відповідає вимогам закону та обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивачки та заперечення відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, такий висновок суду відповідає засадам розумності, справедливості, а також узгоджується із актуальною практикою Верховного Суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в інтересах якого діє Харкавенко В`ячеслав Леонідович - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Компанієць Анастасія Вікторівна - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 16 квітня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Л.М. Вадовська