УХВАЛА

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 352/1619/24

провадження № 61-4600ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ), Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ),

в якому просив суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по день смерті останнього та перебування заявника на утриманні брата до його загибелі.

Рішенням Тисменицького районного суду від 23 грудня 2024 року відмовлено

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 23 грудня 2024 року в частині відмови

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю скасовано.

Ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю рідного брата

ОСОБА_1 та брата ОСОБА_2 по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У решті рішення залишено без змін.

09 квітня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_6 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 11 березня 2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_6 залишено без руху у зв`язку з тим, що заявник не надав всіх доказів на підтвердження повноважень представника заявника.

14 квітня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 квітня 2025 року, надійшла заява про усунення недоліків та докази на підтвердження повноважень представника ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_6 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник посилається, як на підставу касаційного провадження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 10 березня 2025 року № 11/2/729 кошти по КЕКВ 2800 для оплати судового збору станом на 10 березня 2025 року не надходили. Також ІНФОРМАЦІЯ_4 зверталося 15 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 про сплату судового збору для подання касаційної скарги, проте платіжного документу станом на момент подання касаційної скарги не надходило.

На підтвердження даного клопотання заявник надав довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 від 10 березня 2025 року про відсутність фінансування, рапорт на сплату судового збору ОСОБА_1 .

Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від

08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада

2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою у 2024 році.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Підпунктом 4 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_6 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн((3 028,00*0,2)х200%=1 211,20 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи

в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів

в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення всім учасникам справи копій цієї касаційної скарги заявник не надав.

Зокрема, заявником не надано доказів направлення касаційної скарги

ОСОБА_1 .

Верховний Суд не бере до уваги квитанцію № 3151504 про направлення касаційної скарги адвокатському бюро «Міськів і партнери», оскільки у Верховного Суду відсутні докази того, що адвокатське бюро «Міськів і партнери» має право представляти інтереси ОСОБА_1 у Верховному Суді.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць