Справа № 504/2265/24
Номер провадження 2/504/1054/25
16.04.2025с-ще Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Литвинюк А.В.
за участю секретаря Батяла М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Доброслав в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У позові позивач вказує, що 08.08.2008 року другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що вчинено актовий запис № 239. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 року у справі № 2-2086/2011 шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області від 28.01.2009 року, актовий запис № 12.
15.05.2011 року відповідачка написала позивачу розписку, в якій зазначила, що добровільно залишає сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові на літній період (15.05.2011 року по 31.08.2011 року). З того часу, вже понад 13 років, Відповідачка не проживає з сином.
Позивач стверджує, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, безвідповідально та байдуже ставиться до подальшої долі своєї дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином та не приймає участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, навчанням не займається, чим грубо порушує права дитини на гідне зростання та виховання, передбачене законодавством України, а саме Законом України «Про охорону дитинства», ст. 150-155 Сімейного кодексу України.
Виходячи зі змісту ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
За правилами, визначеними нормою ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Згідно ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позовну заяву від відповідачки до суду не надходив, відповідно, відповідачка не скористалася правом на подання до суду відзиву на позовну заяву в установлені строки. Відтак, суд вважає належним вирішувати справу за наявними матеріалами.
Протокольною ухвалою суду від 07.10.2024 року долучено акт обстеження умов проживання від 24.07.2024 року, протокол бесіди з неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 24.07.2024 року, а також характеристику учня 9-А класу Опорного закладу освіти «Доброславський ліцей» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 до матеріалів справи.
18.12.2024 року адвокатом Коноваловим Д.Ю. у підсистемі «Електронний суд» було надіслано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.
21.01.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача - адвоката Коновалова Д.Ю., в яких він зазначив про систематичне ухилення від виховання дитини відповідачкою, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, відсутність інтересу у матері до дитини й не бажання приймати участь у вихованні дитини, дбати про її розвиток, що є підставами для позбавлення останньої батьківських прав.
21.01.2025 року, також, до суду надійшла заява щодо заслуховування думки дитини з приводу позбавлення матері батьківських прав від представника позивача - адвоката Коновалова Д.Ю., в якій останній просив заслухати в судовому засідання думку дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з питання позбавлення його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав.
Крім того, 21.01.2025 року до суду надійшла заява про виклик і допит свідків, в якій представник позивача - адвокат Коновалов Д.Ю. просив викликати у судове засідання та допитати, як свідків: ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ; ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 ; ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 .
10.02.2025 року від представника позивача - адвоката Коновалова Д.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про проживання від 24.12.2024 року, а також характеристики відносно позивача ОСОБА_1 .
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2025 року на 14 год. 00 хв.
В судове засідання 16.04.2025 року позивач ОСОБА_1 та його представник Коновалов Д.Ю. не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, разом з тим, подали заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання була повідомлена належним чином. Також виклик відповідачки у судове засідання додатково здійснювався шляхом розміщення оголошень про час та місце проведення судового засідання по даній справі на сайті Комінтернівського районного суду Одеської області. Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи за її участю, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання відповідачки не перешкоджає розгляду справи по суті.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області Фомюк С.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, втім, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Суд вважає можливим здійснити розгляд справи, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 08.08.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у другому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис за № 239.
Від цього шлюбу у подружжя народилася дитина: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області від 28.01.2009 року, актовий запис №12. Батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 року у справі № 2-2086/2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Неповнолітня дитина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з часу розірвання шлюбу між батьками й дотепер постійно проживає разом з батьком, бабусею та дідусем та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідченнями позивача, копією довідки № 08-23/948 від 24.12.2024 року, копією довідки № 08-23/313 від 22.05.2024 року.

15.05.2011 року ОСОБА_3 було власноруч складено розписку, зі змісту якої вбачається, що остання добровільно віддає свого сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батькові, ОСОБА_1 на літній період з 15.05.2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач та його представник у позовній заяві та письмових поясненнях зауважували, що з того часу мати дитини не з`являлась.

Як вбачається зі змісту ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.06.2015 року у справі № 504/1826/15-ц, доданої до матеріалів справи, позивач 25.05.2015 року вже звертався до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їх спільного сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку опікунської ради Комінтернівської селищної ради від 16.02.2015 року, також доданому до матеріалів справи, вихованням та утриманням дитини займаються батько, ОСОБА_1 , бабуся, ОСОБА_5 та дідусь, ОСОБА_4 . Мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, на зв`язок не виходить, з дитиною не спілкується. У зв`язку з чим, Опікунська рада при Комінтернівській селищній раді вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Втім, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.12.2015 року у справі № 504/1826/15-ц позов було залишено без розгляду, що, з урахуванням положень ч. 2 ст. 257 ЦПК України, не позбавляє особу права після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, звернутися до суду повторно.

Повторно звернувшись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, Позивач стверджує, що у якнайкраших інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у сім`ї позивача та надання йому можливості самостійно нести батьківські права та обов`язки відносно дитини, оскільки самоусунення відповідачки від батьківських обов`язків болісно впливає на розвиток та самопочуття дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

З наданих позивачем доказів вбачається, що на даний час неповнолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в Опорному закладі освіти «Доброславський ліцей» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області. За час навчання зарекомендував себе як веселий, товариський стриманий, самостійний, врівноважений та дисциплінований учень.

Вихованням хлопчика займається тато, який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько підтримує постійний зв`язок із класним керівником. завжди відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати з дитиною не спілкується, проживає окремо, у вихованні сина участі не бере, жодного разу на контакт із класним керівником не виходила.

Наведене підтверджується довідкою Опорного закладу освіти «Доброславський ліцей» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області № 282 від 18.08.2022 року, характеристикою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 учня 8-А класу Доброславського ліцею, характеристикою учня 9-А класу Опорного закладу освіти «Доброславський ліцей» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до характеристик на ОСОБА_1 , наданих секретарем Доброславської селищної ради, ОСОБА_1 , 1984 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання зарекомендував себе як зразковий громадянин, підтримує добрі стосунки як в сім`ї, так і в спілкуванні в сусідами, дружелюбний, з дружиною розлучений. Проживає разом з батьками та сином ОСОБА_8 2009 року народження, якого виховує самостійно. Мати дитини ОСОБА_3 у вихованні сина з 2011 року участі не приймає.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.08.2022 року, наданої ОСОБА_6 , сімейним лікарем КНП «Доброславська БЛІЛ», на огляд до лікаря дитина завжди приходить в супроводі батька.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.07.2024 року, представниками Служби у справах дітей Доброславської селищної ради та Центру надання соціальних послуг Доброславської селищної ради було проведено обстеження умов проживання сім`ї, яка складається з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають по АДРЕСА_1 . У вказаному акті представниками Служби у справах дітей Доброславської селищної ради та Центру надання соціальних послуг Доброславської селищної ради було встановлено належні умови для нормального зростання та всебічного розвитку дитини, оскільки хлопчик забезпечений усім необхідним.

Також в акті від 24.07.2024 року зазначено, що зі слів батька та сина, стосунки між ними хороші. Батько достатньо приділяє належну увагу сину, багато часу проводять разом. Членами комісії з`ясовано, що хлопчик не заперечує про позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_9 . Хлопчик з 2-х років проживає з батьком, бабусею й дідусем, свою матір не пам`ятає.

До матеріалів справи було долучено протокол бесіди з неповнолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.07.2024 року, зі змісту якого вбачається, що зі слів неповнолітнього ОСОБА_10 стало відомо, що він не бачив взагалі своєї мами і не знає як вона виглядає. На запитання чи телефонувала йому якась жінка і представлялася його матір`ю, то він відповідав, що ніколи такого не було. ОСОБА_10 повідомив, що він постійно проживає з батьком бабусею та дідусем. Хлопчик також повідомив, що нічого в своєму житті змінювати не бажає на даний час. З батьком в хлопчика стосунки гарні, дружні, ставляться один до одного з повагою. Зі слів неповнолітнього ОСОБА_10 відомо, що він закінчив 9 клас і переходить до 10 класу Доброславського ліцею. ОСОБА_4 повідомив, що він не проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 , яка є його матір`ю, оскільки він її не знає і вона не приділяла йому уваги та турботи.

В свою чергу, ОСОБА_3 1981 року народження проживала за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2009 по 2010 роки. В 2011 році громадянка ОСОБА_3 покинула сина ОСОБА_4 2009 року народження та після цього жодного разу не з`являлася, життям дитини не цікавилася, що вбачається з характеристики на ОСОБА_3 , наданої секретарем Доброславської селищної ради 09.08.2022 року.

Відповідно до листа Доброславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.07.2024 року № 263/2415-19, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Дівоче прізвище ОСОБА_11 .

07.09.2001 року між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , укладено шлюб Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області. Шлюб між ними було розірвано Вознесенським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області 24.07.2008 року.

08.08.2008 року між ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , укладено шлюб Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Шлюб розірвано на підставі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 року (справа № 2-2086/011).

09.04.2014 року між ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 укладено шлюб Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.03.2022 року (справа № 523/14640/21).

В матеріалах справи наявні листи Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-69368/18/24-Вих від 19.10.2024 та № 19-87117/18/24-Вих від 16.12.2024, надані на виконання ухвали Комінтернівського суду Одеської області від 07.10.2024 року у справі № 504/2265/24.

Так, у листі № 19-69368/18/24-Вих від 19.10.2024 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витяг з наявною у Базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану території України або виїхали з такої території» інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України ОСОБА_3 в період з 08.11.2017 по 09.10.2024 (станом на 09:40).

У листі № 19-87117/18/24-Вих від 16.12.2024 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано витяг з наявною у Базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану території України або виїхали з такої території» інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України ОСОБА_3 в період з 08.11.2017 по 16.12.2024 (станом на 12:40).

Враховуючи вищенаведені обставини, а також факт виїзду відповідачки за межі території України, суд вважає, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні свого неповнолітнього сина є мінімальною та недостатньою. Відповідачка не здійснювала жодних реальних дій щодо спілкування зі своїм неповнолітнім сином, не шукала зустрічі з ним, при цьому, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідачка мала усвідомлювати, що не зможе належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дитини з боку відповідачки, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина п`ята статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Приймаючи рішення, суд, у більшості випадків, керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини, навівши відповідні мотиви у рішенні.

На виконання ухвали Комінтернівського суду Одеської області від 03.06.2024 року у справі № 504/2265/24 Службою у справах дітей Доброславської селищної ради було надано висновок органу опіки та піклування Доброславської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі змісту якого вбачається, що під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 , з дитиною було проведено бесіду. Зі слів ОСОБА_10 , між ним та батьком існує міцний зв`язок, один до одного ставиться з повагою, стосунки між ними дружні, засновані на сімейних цінностях. Хлопчик знає про справу, яка розглядається в суді, та повідомив, що він не проти позбавлення батьківських прав матері по відношенню до нього, оскільки він її жодного разу не бачив та не знає як вона виглядає.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Доброславської селищної ради 25.07.2024 року було розглянуто питання щодо підготовки та подання до суду висновку органу опіки та піклування Доброславської селищної ради про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду даної справи на засіданні комісії був присутній батько дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Він розповів, що ОСОБА_3 покинула свого сина, коли йому було 2 роки. Весь час дитина була на утриманні батька, бабусі та дідуся, які допомагали у вихованні дитини, мати участі у вихованні сина не брала. ОСОБА_1 підтвердив своє бажання позбавити ОСОБА_16 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Врахувавши всі вищезазначені обставини, комісія встановила, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні своєї дитини та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які полягають у необхідності піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також не виливає на здобуття освіти дитиною та підготовці її до самостійного дорослого життя. Все це на даний час виконує виключно батько дитини та бабуся з дідусем.

З огляду на що, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Доброславської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування Доброславської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є повним, обґрунтованим, всебічним, та таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Під час розгляду справи в судовому засіданні від 01.04.2025 року, судом за заявою представника позивача було здійснено допит свідків, за наслідком чого отримані наступні свідчення:

Так, свідок ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) є матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_4 . Вона підтвердила, що у 2008 році її син, ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_16 . У 2009 році в них народився син, ОСОБА_4 . У 2011 році відповідачка подзвонила до позивача та повідомила, що хоче залишити дитину, тому склала розписку та передала йому дитину. Також ОСОБА_5 зауважила, що спілкується з тіткою відповідачки, яка повідомила їй, що відповідачка разом зі своєю донькою ОСОБА_19 виїхали за кордон в Естонію .

Свідок ОСОБА_21 (паспорт серії НОМЕР_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) повідомила, що знає сім`ю ОСОБА_22 з часу одруження ОСОБА_1 з ОСОБА_16 , є їх сусідкою та була присутня на святкуванні їх весілля. Підтвердила, що позивач з відповідачкою прожили у шлюбі 1 рік, потім в них народився син ОСОБА_10 . У відповідачки була ще одна дитина, донька від першого шлюбу. ОСОБА_21 вказала, що відповідачка вела аморальний спосіб життя, її постійно розшукували з дитиною. Після того як ОСОБА_10 виповнилося 2 роки, більше відповідачку не бачила.

Свідок ОСОБА_6 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) є сімейним лікарем ОСОБА_4 та повідомила, що він ріс у неї на очах. Вказала, що вихованням ОСОБА_10 займається його батько та бабуся з дідусем. Відповідачку в останній раз бачила 14 років тому. Коли дитина хворіла, її приводив батько, бабуся або дідусь. Відповідачка ніколи не зверталася до лікарні, ОСОБА_6 бачила її тільки як сусідку та знала, що у відповідачки є донька ОСОБА_19 .

Окрім того, судом за заявою представника позивача було заслухано в судовому засіданні думку дитини - ОСОБА_4 з питання позбавлення його матері ОСОБА_2 батьківських прав. Так, ОСОБА_4 підтвердив, що мати не пам`ятає, її не бачив та на зв`язок з ним вона не виходила. Своїми рідними дитина вважає батька, бабусю та дідуся.

Враховуючи все вищевикладене, досліджені судом обставини справи дають підстави вважати, що відповідачка ОСОБА_2 втратила інтерес до свого неповнолітнього сина та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Також, суд враховує поведінку відповідачки під час перебування даної справи у провадженні суду, яка не з`являлася в судові засідання та не проявляла інтересу до судового розгляду, що свідчить про її байдуже ставлення до наслідків розгляду даного спору.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо його поведінка зміниться.

Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Позивачем, в свою чергу, доведено, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення відповідачки батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 1 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачки є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 слід задовольнити.

Крім іншого, відповідно до ч. 1 ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з ч.ч.1-2 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Також суд враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права.

Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява № 10161/13, § 179, 182).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Керуючись ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166 СК України, ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 174, 178, 223, 263, 280 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі вимог ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Литвинюк А. В.