ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2866/25 Справа № 175/147/24 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року про відмову у прийнятті зміненї позовної заяви, у складі судді Іщенко І.М., по справі №175/147/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів на підставі розписки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась із позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , на предмет стягнення грошових коштів на підставі розписки, в якій просила стягнути борг з відповідачів на свою користь в сумі 47600 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 755 012 грн та 3% річних за період з 01 січня 2021 року по 22 грудня 2023 року в сумі 4244,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 156 508,73 грн, а всього: 1911520,73 грн та 18000 грн судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, 13420 грн судових витрат, понесених за сплату судового збору за подання позовної заяви.

22 квітня 2024 року ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду за правилами загального позовного провадження.

12 листопада 2024 року в підготовчому засіданні ОСОБА_1 через свого представника подала змінену позовну заяву, пред`явлену до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на предмет:

- визнання удаваним договору № 1329 від 20 грудня 2019 року дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В., на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_3 на зазначений об`єкт нерухомості та застосувати до цього правочину наслідки договору купівлі-продажу житлового будинку;

- визнання удаваним договору № 1330 від 20 грудня 2019 року дарування земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0009 площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 та застосування до цього правочину наслідків договору купівлі-продажу земельної ділянки;

- стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь позивача боргу за договором купівлі - продажу в сумі 47600 доларів СІЛА, що в гривневому еквіваленті становить 1 755 012,00 грн та 3% річних за період з 01 січня 2021 року по 22 грудня 2023 року в сумі 4244,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 156 508,73 грн, а загалом 1911520,73 грн;

- стягнення з відповідачів на користь позивачки 18 000 грн судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги та 13 420 грн судових витрат понесених за сплату судового збору.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року відмовлено в прийняті зміненої позовної заяви від представника позивача ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів на підставі договору купівлі-продажу про визнання договору дарування житлового будинку удаваним, застосування наслідків договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 156).

Ухвала суду мотивована тим, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 виникли щодо договірних зобов`язань та договору позики між сторонами, та регулюються ст. ст. 1046-1048-1050 ЦК України. У зміненій позовній заяві позивач посилається на удаваний договір між сторонами від 20 грудня 2019 року щодо нерухомого майна, та вважає, що цей предмет спору регулюється положеннями ст. 235 ЦК України, а саме, виникнення правових наслідків удаваного правочину в разі вчинення сторонами приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. З урахуванням того, що зміна як предмету так і підстав позову не допускається, в силу ст. 49 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 у грудні 2024 року звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 216-219).

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті зміненої позовної заяви, оскільки скаржник вважає, що нею змінено лише предмет позову, враховуючи залишення вимоги щодо стягнення грошових коштів за розпискою, про що йдеться у первісні позовній заяві, а підстави позову, на думку позивача, змінено не було, тому і підстав для відмови у прийнятті цієї зміненої позовної заяви у суду немає.

Сторони у справі не скористались своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у прийнятті зміненої позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що така заява суперечить ст. 49 ЦПК України, виходить за межі первісних спірних правовідносин, сторона позивача змінила предмет та підстави позову. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмету та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Позивач має право продовжити розглядати первісні позовні вимогі до винесення судового рішення по суті в суді або відмовитись від їх розгляду, після чого звернутись до суду із зміненими позовними вимогами окремо, вибравши належний спосіб захисту позивача, так як одночасно вказані первинні позовні вимоги і змінені позовні вимоги в одному цивільному провадженні розглядатись не можуть.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09 липня 2020 року у справі №922/404/19.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у постанові від 16 березня 2018 року в справі №916/1764/17.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі №910/18389/20.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а, відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Як встановлено судом першої інстанції, в первісному позові представник позивачки обґрунтовувала позовні вимог щодо договірних зобов`язань та договору позики між сторонами, пославшись на ст. ст. 1046-1048-1050 ЦК України і на те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу по розписці, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням і позивачка ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг на підставі розписки в розмірі 47600 доларів США та судові витрати.

У зміненій позовній заяві представник позивача посилається на удаваний договір між сторонами від 20 грудня 2019 року щодо нерухомого майна, пославшись на норми ст. 235 ЦК України, де наявні правові наслідки удаваного правочину в разі вчинення сторонами приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, внаслідок чого просила суд визнати удаваними договори дарування житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 00 га укладені 20 грудня 2019 року між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені позивачки, та ОСОБА_3 . Також просила стягнути із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг за договором купівлі-продажу майна в розмірі 47600 доларів та судові витрати.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції вірно визначено предмет та підстави спору як первісного позову, так і зміненого ОСОБА_1 позову. Доводи скаржника про те, що вона змінила лише предмет спору, а підстави залишились незмінними, колегія суддів до уваги прийняти не може, адже, обґрунтовуючи змінені вимоги, позивач посилається на інші обставини та інші правові норми, заявляючи вимоги, які є відмінними від попередньої редакції позову, що несе в собі фактично нову матеріально-правову вимогу позивача. Це повністю змінює як підстави, так і предмет первісного позову та вимог ОСОБА_1 .

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які сукупно дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Скаржник не спростувала правомірних висновків суду першої інстанції щодо зміни як предмету, так і підстав позову ОСОБА_1 , що не допускається, в силу ст. 49 ЦПК України, при цьому, позивач має право звернутись з цими вимогами, виклавши їх в окремому позові та подавши його окремо від первісних вимог у даній справі, що вірно роз`яснено судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті зміненої позовної заяви ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 09 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна