Справа № 583/1519/25
У Х В А Л А

про залишення без руху

16 квітня 2025 року м. Охтирка Сумської області

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Яценко Н.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 представник позивачки звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль загальний легковий універсал VOLKSWAGEN Touran, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , повна маса 2160 кг, категорія М1, об`єм двигуна 1896 куб см, сірого кольору, тип палива D, кількість сидячих місць з місцем водія 5, тип кузова (D4) свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 26.12.2023, видане ТСЦ 5943 по 1/2 частині за кожним, припинивши право спільної сумісної власності.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціну позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч. 8 ст. 6 цього Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» зазначено, що з 1 січня 2025 року установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028,00 грн.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 07.04.2021 у справі № 495/1706/16-ц дійшов висновку, що вимога щодо виділення в натурі частини житлового будинку та визнання права особистої приватної власності на це майно є вимогами майнового характеру та визначається з урахуванням вартості спірного майна, у той же час позовна вимога припинити право спільної часткової власності на спірне майно є вимогою немайнового характеру.

Відповідно до пунктів 2, 9, 10 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Визнання права власності у спільному майні в розмірі 1/2 частки за позивачем є вимогою майнового характеру, у зв`язку з чим, ціною такого позову має бути вартість майна щодо якого заявлено вимоги.

Тобто предметом даного спору є не 1/2 частина автомобіля, а цілий автомобіль, який позивач вважає спільною власністю з відповідачкою та просить визнати право власності за кожним із сторін. У разі задоволення позовних вимог буде визнано право власності кожної із сторін на рухоме майно і виникне право спільної часткової власності на це майно із зазначенням часток кожного співвласника. Таким чином, спірним майном є цілий транспортний засіб, а не окрема його частина, тому ціна позову має визначатись вартістю всього майна.

Згідно з наданим висновком експерта-автотоварознавця №025 від 05.04.2025 ймовірна ринкова вартість автомобіля моделі VOLKSWAGEN Touran, державний номерний знак НОМЕР_1 , для визначення судового збору становить 273720,00 грн.

Разом з тим, при поданні позову до суду позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1368,60 грн за позовну вимогу про поділ транспортного засобу відповідно до належної позивачці частки у праві власності рухомого майна, що складає 1/2 частину.

На переконання суду, проведені позивачкою обчислення є помилковими, оскільки об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної власності, а не частка у майні. Інакше кажучи, «частка у праві спільної власності» не є тотожним «частині речі».

Отже, позивачем неправильно розраховано суму судового збору, яка підлягає сплаті, а тому позивачці необхідно додати до справи документ, що підтверджує доплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення позивачкою вищевказаних порушень ст. 177 ЦПК України, а саме доплати судового збору за вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на частину спільного майна та вимогу немайнового характеру щодо вимоги про припинення права спільної сумісної власності у визначеному законом розмірі.

Керуючись ст.ст. 177, 185 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - залишити без руху, надавши позивачці строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко