Справа №705/5402/24
2-з/705/6/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника- адвоката Прудивуса М.А. звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням по забезпечення позову.

У поданому клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_1 просить суд унести судову заборону на відчуження майна, що зареєстроване за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до закінчення судового розгляду справи та постановлення кінцевого судового рішення.

Заявник в якості підстав, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов таким способом, вказує на те, що у вересні 2024 року позивач подала позов до суду до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Животовська Наталія Георгіївна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту. В ході розгляду даної справи позивач дізналася, що ОСОБА_3 розпочала відчуження частини рухомого майна, що в ідеальній частині входить до спадкової маси, а саме на сайті з продажу автомобілів «Авторіа» виявлено оголошення з номером телефону відповідача та її даними про відчуження автомобіля, що був придбаний ОСОБА_2 на ім`я відповідача, а відтак є спільною сумісною власністю. Також наявна інформація, що відповідач відчужила обладнання шино монтажу та частково станції технічного обслуговування, яке не зареєстроване та не підлягає державній реєстрації та є рухомим майном. Таким чином, відповідачка використовує той факт, що частина спадкового майна, що придбавалася спадкодавцем під час перебування у шлюбі з відповідачкою зареєстрована лише на неї, тому використовує свій доступ до спадкового майна та здійснює ним розпорядження ще до оформлення спадкових прав.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, відповідно до ч. 1 та ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5)ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про

забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на

підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу

відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про

забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб,

права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати у заяві про забезпечення позову та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування певного заходу забезпечення позову, зазначити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, як вбачається з заяви про забезпечення позову, її зміст не відповідає вказаним вимогам визначенимст. 151 ЦПК України.

Прохальна частина заяви про забезпечення позову сформульована загальними фразами, альтернативно та належним чином не конкретизована, що фактично унеможливлює її виконання. Заявником не надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того, слід зазначити, що цивільна справа № 705/5402/24 перебуває на розгляді у судді Уманського міськрайонного суду Годік Л.С., що унеможливлює здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо

забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших

учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення

позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити

фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення

виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявником не вказані інші відомості, які потрібні для забезпечення позову, зокрема, ціна позову (вартість) майна, на яке просить накласти арешт заявник, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості встановити співмірність позовних вимог заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявник.

Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 82,151-153 ЦПК України,суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову- повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача можливості повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до суду апеляційної інстанції через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Гудзенко