Справа № 569/7294/25
УХВАЛА

17 квітня 2025 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Харечко С.П., розглянувши позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з ОСОБА_1 суму збитків 46649,65 грн. в рахунок держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та здійснити розподіл судових витрат.

Зазначає, що між ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 виникли трудові відносини у зв`язку із прийняттям її на державну службу до ІНФОРМАЦІЯ_4 25 липня 2014 року на посаду провідного спеціаліста відділу комплектування та призову (підготовки до військової служби) ІНФОРМАЦІЯ_5 на період перебування основного працівника ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до фактичного виходу зазначеного працівника з відпустки. В подальшому, 17 лютого 2020 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2020 року, копії контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, ОСОБА_1 було увільнено із посади провідного спеціаліста відділу призову сектору комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із призовом на військову службу за контрактом, на особливий період, із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період перебування основного працівника ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до фактичного виходу зазначеного працівника з відпустки. 06 квітня 2023 року, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу призову сектору комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 85 Закону України «Про державну службу» та пункту 2 статті 36 КЗпП звільнено з посади та виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку. В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 листопада 2024 року №351 було призначено службову перевірку по факту переплати. ІНФОРМАЦІЯ_6 стало відомо, що солдата ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника Військовою інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 24 лютого 2022 року №3 визнано такою, що не перебуває на військовій службі, а з 21 березня 2022 року №45 виключено зі списків та з усіх видів забезпечення Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» як таку, що самовільно залишила військову частину. Таким чином, з 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 завершила проходження служби шляхом неявки на військову службу.

Не зважаючи на це, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого виконання посадових обов`язків за займаною посадою не прибула, про завершення (зупинку) військової служби жодним чином роботодавця не повідомила до 06 квітня 2023 року (моменту звільнення у зв`язку із виходом основного працівника). В ході перевірки відношення до військової служби працівників (державних службовців) ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких було призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період було встановлено, вище зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_1 зупинено військову службу з 24 лютого 2022 року, а нарахування заробітної плати продовжувалося до 19 липня 2022 року (набрання чинності змін до статті 119 КЗпП, відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-IX). Тобто, з дати початку та закінчення військової служби, що зазначені у військовому квитку. Попри це, ІНФОРМАЦІЯ_7 продовжувалося здійснення ОСОБА_1 нарахування на загальну суму 46649,65 грн, яке було зупинено згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022. Вважають, що ОСОБА_1 неправомірно набула у власність державні кошти у вигляді надмірно сплаченої заробітної плати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Подібні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, провадження № 12-58гс18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17, провадження № 14-331цс19.

Предметом спору в цій справі є стягнення з військовослужбовця заробітної плати (грошового забезпечення), отриманого без належної правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, провадження № 14-32цс22, зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

У даній справі, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої заробітної плати (грошового забезпечення). На обґрунтування позову представник ІНФОРМАЦІЯ_1 посилалася на те, що переплата відбулася внаслідок дій відповідача, а саме самовільного залишення військової частини. З 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 завершила проходження служби шляхом неявки на військову службу. Однак ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого виконання посадових обов`язків за займаною посадою не прибула, про завершення (зупинку) військової служби жодним чином роботодавця не повідомила, таким чином виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснено в результаті недобросовісності з боку набувача.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває (перебувала) на посаді державної (публічної) служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових (посадових) обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди (збитків), а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службової або посадової особи передбачене в адміністративному процесі відповідно до приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, збитків, необґрунтованих виплат тощо, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої коштів, шкоди, збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, провадження № 11-892апп18, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19, Верховного Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17, провадження № 61-40378св18, від 07 серпня 2020 року у справі № 199/160/19, провадження № 61-7126св20, від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18, провадження № 61-6497св19, від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17, провадження № 61-2135св20, від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18, провадження № 61-3646св20, від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19, провадження № 61-7056св20, від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19, провадження № 61-16996св20, від 21 лютого 2022 року у справі 932/14855/19, провадження № 61-17804св21, від 26 квітня 2022 року справі № 185/8266/20-ц, провадження № 61-20229св21.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої заробітної плати.

Роз`яснити позивачу, право на звернення із зазначеними вимогами до Рівненського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Суддя Харечко С.П.