Провадження №2-др/522/72/25
УХВАЛА

03 квітня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної Ольги Григорівни про розподіл судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтаж,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтаж.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2025 року заяви представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Камочкіної Анни Юріївни про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтажу залишено без розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Зауліна О.Г. 05.03.2025 року через систему Електронний суд надала заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтаж, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 593,69 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що дана справа перебувала на розгляді суду майже рік. У відзиві, син позивачки за цим позовом ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , вже звертався до суду із позов із аналогічними вимогами та на тих самих підставах. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.12.2023 року по справі №522/9768/22, що набрало законної сили, позовні вимоги залишено без задоволення. Не погодившись з результатами розгляду справи №522/9768/22, родина ОСОБА_6 ) звернулась до суду з позовом по цій справі, який є таким самим та заявлений на таких саме підставах, але вже від іншого позивача. Через наполегливі, тривалі (майже 20 років) спроби сусідів відповідачки запобігти її мирному володінню власним нерухомим майном шляхом ініціювання різноманітних перевірок органів державного нагляду та судових справ з метою знесення частини її квартири, відповідачка всі ці роки перебувала у постійному сильному емоційному та нервовому напруженні, що, за її переконанням, і стало передумовою її тяжкої хвороби (лімфома (рак лімфовузлів) IV стадії), яку було виявлено у липні 2022 року. Обставини хвороби відповідачки добре відомі її сусідам, але вони продовжуються здійснювати емоційний тиск на неї, ініціюючи нові судові справи та відстоюючи власну забаганку на вихід із двору будинку на проїзджу частину провулку Сільськогосподарського саме через колишню арку, а не через сусідню (на відставні 17 метрів одна від другої). Вона вважає вказані дії сусідів зловживанням ними своїми процесуальними правами, що мали катастрофічні наслідки для її здоров`я, що не може залишатись поза увагою суду. Також вважає, що позивачами по цій справі було заявлено вимогу, наслідком задоволення якої було б позбавлення відповідачки права власності на частину належної їй квартиру, та у зв`язку із тим, що вона не є фахівцем у галузі права, була вимушена вкотре користуватись правничою допомогою. Між адвокатом Зауліною О.Г. з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку 04.11.2024 року було укладено Договір про надання правничої допомоги, згідно з яким Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. За статтею 3 вказаного Договору обсяг доручення (дії, що мають здійснюватися Адвокатом) та розмір гонорару визначається за домовленістю сторін. Кількість доручень, виконуваних Адвокатом на користь Клієнта, визначається за домовленістю сторін та цим договором не обмежена. Попередньо погоджений обсяг доручення може бути збільшений, або зменшений у ході виконання доручення. Розрахунки здійснюються після виконання Адвокатом доручення, або його частини. Розрахунки здійснюються шляхом підписання актів виконаних робіт. 04.03.2025 року між адвокатом Зауліною О.Г. та ОСОБА_1 було підписано Акт виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги від 04.11.2024 року, згідно з яким Адвокатом було виконано доручення в обсязі, зазначеному у цьому Акті, а Клієнтом було сплачено гонорар у розмірі, зазначеному у цьому Акті, а саме, в загальній сумі 48 593,69 грн. На виконання ст.134, п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України у відзиві було повідомлено, що відповідачка планує понести розходи в розмірі від 28 593,69 грн. до 100 000,00 грн. (в залежності від часу перебування справи на розгляді суду та кількості судових засідань). У відповіді на відзив представником позивачів у супереч вимогам п.7 ч.3 ст.178, ч.3 ст.179 ЦПК України заперечення щодо заявленого відповідачкою розміру судових витрат, які відповідачка понесла та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, заявлено не було. Зазначила, що у зв`язку з тим, що заперечення щодо заявленого відповідачкою розміру судових витрат своєчасно позивачами не заявлені, тому є всі підстави для повного задоволення клопотання про розподіл судових витрат та стягнення із позивачів витрат відповідачки на правову допомогу, що вона понесла у зв`язку із розглядом цієї справи, через що просила стягнути з позивачів понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 593,69 грн.

Матеріали заяви разом зі справою суддя отримала 07.03.2025 року.

14.04.2025 року представник позивачів адвокат Камочкіна А.Ю. через систему Електронний суд надала заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в яких просила у задоволенні заяви про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 593,69 грн. відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заперечень зазначено, що на підготовчій стадії розгляду справи у сторони позивачів не було відповідних доказів з приводу стягнення з них судових витрат (договір, акт виконаних робіт, квитанції, тощо). Представник відповідачки зазначає, що підставами для стягнення компенсації судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача є те, що: по-перше, справа на розгляді у суді перебувала майже 1 рік; по-друге, син позивачки за цим позовом ( ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , вже звертався до суду з позов із аналогічними вимогами та на тих самих підставах; по-третє, відповідачка всі ці роки перебуває у постійному сильному емоційному та нервовому напруженні. Тому сторона відповідача вважає вказані підстави є зловживанням процесуальними правами. Вважають, що вказані стороною відповідача підстави для стягнення компенсації судових витрат ґрунтуються на припущеннях, що не підтверджені доказами у справі, а тому застосування ч.5 ст.142 ЦПК України щодо неправомірних дій позивачів вважають необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Зазначила, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивачів - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Зазначила, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. (Постанова ВС від 30 червня 2022 року у справі № 753/1625/21 (провадження № 61-21300св21). Крім того, вважають, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з розрахунку складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, зазначена сума судових витрат у розмірі 48 593,69 грн. є неспівмірною та завищеною.

З 10.03.2025 року по 14.03.2025 року перебувала у відпустці.

Ухвалою суду 18.03.2025 року прийнято до провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної О.Г. про розподіл судових витрат по даній справі.

У судове засідання призначене на 03.04.2025 року учасники справи не з`явилися, 02.04.2025 року представник позивачів адвокат Камочкіна А.Ю. через систему Електронний суд надала заяву, в якій просила у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити, з підстав зазначених у запереченнях, розгляд просила провести за відсутністю сторони позивачів.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Неявка сторони в судове засідання за умов дотримання судом вимоги про повідомлення сторони про призначення заяви до розгляду в судовому засіданні, не перешкоджає розгляду такої заяви та прийняттю відповідного додаткового рішення за наслідком розгляду.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, з урахуванням того, що суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці з 07.04.2025 року по 11.04.2025 року, датою складання повного тексту ухвали є 14.04.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтаж.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.03.2025 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтажу залишено без розгляду.

Представник ОСОБА_1 адвокат Зауліна О.Г. 05.03.2025 надала суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної цивільної справи, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 593,69 грн.

Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як судом встановлено, рішення по суті спору судом не приймалось, оскільки ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі заяви представника позивачів.

Процедура розгляду заяви про розподіл судових витрат у випадку залишення позовної заяви без розгляду має здійснюватися з урахуванням особливостей, визначених ч.5 ст.130 ГПК України (ч.5 ст.142 ЦПК України), та з урахуванням загальної чи спрощеної процедури позовного провадження, яка застосовувалася щодо розгляду позовної заяви в конкретній справі.

При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням (частини п`ятої статті 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

З відзиву вбачається, що відповідач заявляв вимогу про стягнення з позивачів витрат на правову допомогу.

З огляду на те, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, у тому числі, у разі залишення позову без розгляду.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України).

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст.141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст.142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Необхідною умовою для застосування ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі залишення позову без розгляду є встановлення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

При цьому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача, а суд встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

В заяві представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної О.Г. зазначено, що справа на розгляді у суді перебувала майже рік; син позивачки за цим позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_5 вже звертався до суду з аналогічним позов та з тих самих підставах; а відповідачка всі ці роки перебуває у постійному сильному емоційному та нервовому напруженні, проте наведені стороною відповідачки доводи для стягнення судових витрат ґрунтуються на припущеннях, оскільки не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_5 не є позивачем по цій справі.

В Постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №753/1625/21 (провадження № 61-21300св21 зазначено, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду у справі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивачів, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в їх реалізації., яке не містить обмежень в його реалізації

Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Позивачі звернулися до суду з позовом, оскільки вважали, що їх права були порушені відповідачами ОСОБА_1 та Приморською районною адміністрацією ОМР.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, яка встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відтак, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд звертає увагу, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі 922/2017/17).

«Необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 910/5911/22.

Судом з матеріали справи не вбачається доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивачів необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, а також зловживання позивачами своїми процесуальними правами.

Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння позивача правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій позивача та його вини суду відповідачами та їх представниками не доведено.

Таким чином відповідачем та її представником не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачами допущено зловживання процесуальними правами.

Відповідно, до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної О.Г. про розподіл судових витрат за недоведеністю .

Керуючись ст.ст.4, 76-81, 133, 137, 141, 142, 247, 258-260, 264, 268, 270, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної Ольги Григорівни про розподіл судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування шляхом скасування рішень державного реєстратора та шляхом знесення та демонтаж відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 14.04.2025 року.

Суддя Домусчі Л.В.