Провадження № 2/357/1587/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

04.11.2024 представник позивача, адвокат Герасько Максим Григорович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 07.11.2024, мотивуючи тим, що 20 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2019, у справі № 357/178/19, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Крім цього, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019, у справі № 357/177/19, з позивача були присуджені до стягнення аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 12 січня 2023 року між позивачем та ОСОБА_3 Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був зареєстрований шлюб, у якому позивач та третя особа перебувають на момент подання цього позову. ОСОБА_3 від попереднього шлюбу з ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з нею і позивачем. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2020 у справі № 357/6106/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний. На підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2018 у справі № 357/13619/18 на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 були присуджені до стягнення аліменти на утримання їх спільного сина та доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 16.11.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Незважаючи на наявність судового наказу, ОСОБА_5 обов`язків щодо утримання дітей не виконує, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 262055,33 грн. ОСОБА_5 жодної участі в утриманні та вихованні дітей не бере, а фактичним вихованням та утриманням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 займається позивач. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, згідно приписів Конвенції, за забезпечення дитині необхідного рівня життя несуть відповідальність не лише її батьки, але й інші особи, які виховують дитину в межах їхніх фінансових можливостей. Ст. 260 СК України встановлено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Таким чином, позивач, в розумінні Конвенції, є іншою особою, яка виховує дітей дружини від першого шлюбу, і на нього також покладений обов`язок забезпечувати дітям достатній життєвий рівень, необхідний для розвитку дитини, в межах його фінансових можливостей. Позивач проживає спільно з дружиною та двома її дітьми від попереднього шлюбу. На даний момент дохід позивача становить близько 1870 грн в місяць, у той час як дохід його дружини - складає близько 141863,33 грн за три звітних квартали. Доходу дружини позивача недостатньо для утримання двох неповнолітніх дітей, а колишній чоловік не бере участі у їхньому утриманні взагалі, в результаті чого, у нього утворилась заборгованість по аліментах, що підтверджується довідкою ДВС від 30.09.2024. На даний момент позивач за рахунок власного доходу забезпечує належний життєвий рівень (утримує) усіх трьох дітей, включаючи сплату аліментів на утримання власної дитини від попереднього шлюбу, а також витрати на утримання дітей ОСОБА_3 від її попереднього шлюбу. Батько дітей аліменти не сплачує, а ОСОБА_3 не здатна самостійно забезпечувати дітям належний рівень розвитку та життя, як того вимагає Конвенція та чинне законодавство України. Інші кровні родичі не мають змоги утримувати пасинка та падчерку позивача. Зокрема, загальна сума річного доходу ОСОБА_8 , що є матір`ю ОСОБА_3 , за 2023 звітний рік складає 19967 грн, що виключає можливість утримувати дітей ОСОБА_3 . У свою чергу, факт надання позивачем утримання пасинку та падчерці підтверджується банківськими виписками по його картковому рахунку, згідно яких у 2024 році він витратив на їх утримання 15090,56 грн. Крім того, у 2024 році позивач придбав дитячий стіл вартістю 3400 грн, дитячу шафу за 7000 грн, а також канцелярські товари на загальну суму 12100,20 грн. Таким чином, наявними доказами підтверджується факт перебування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на фактичному утриманні позивача, оскільки дохід останнього є постійним і основним джерелом для існування для його пасинка та падчерки. На даний момент позивач сплачує на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх своїх доходів, проте зазначена сума аліментів є обтяжливою для нього, оскільки в нього з`явилась нова сім`я, а також обов`язки щодо її утримання. Сплата аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх доходів позивача ставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище, оскільки на утриманні позивача перебуває ще двоє дітей дружини та його дохід у сім`ї є основним доходом. Позивач, у свою чергу, готовий оплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі прожиткового мінімуму, тобто в сумі 3196,00 грн, що є достатньою сумою, яка забезпечить гармонійний розвиток дитини. Тому, просив встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 його пасинка та падчерки - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 наступним чином: припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття та визначити новий розмір та спосіб стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, яка становить 3196,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

12.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.12.2024 09:30 год.

19.11.2024 судом постановлено ухвали, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасників справи: представників позивача, адвоката ОСОБА_9 та адвокат Гераська Максима Григоровича.

05.12.2024 представник відповідача, адвокат Приймак Леся Анатоліївна, подала до суду відзив на позовну заяву мотивуючи тим, що дійсно з 20 лютого 2016 року по 27 лютого 2019 року відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про встановлення факту перебування на утриманні позивача його пасинка та падчерки - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки за приписами ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як зазначає позивач, рідний батько дітей ОСОБА_5 не приймає участі в утриманні своїх дітей та їх вихованні, а також не сплачує аліменти та має заборгованість у розмірі 262055,33 грн. В свою чергу, ОСОБА_1 не є рідним батьком ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той час, як у дітей є рідний батько, який за законом і зобов`язаний утримувати своїх дітей, зокрема надавати матеріальну допомогу та брати участь у їхньому вихованні. Оскільки рідний батько ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не позбавлений щодо них батьківських прав та не втратив правовий зв`язок із дітьми, позивач не має правового обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, як і права вимагати встановлення факту їхнього перебування на його утриманні. Фактичне не виконання батьком дітей зазначених обов`язків, саме по собі не спричиняє їх перехід до іншої особи з якою така дитина проживає, як позивач у цій справі. Таким чином, у позивача ОСОБА_1 відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини від шлюбу з іншим чоловіком і таке утримання ним здійснюється добровільно, отже й підстави для встановлення судом юридичного факту відсутні. Що стосується долучених до матеріалів справи скріншотів карткових переказів, то з них вбачається, що на ім`я ОСОБА_10 надсилалися кошти у різних розмірах, однак, не має жодного доказу, який би підтверджував, що ці кошти були надіслані саме позивачем та витрачені саме на утримання неповнолітніх дітей. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , мати неповнолітніх дітей, отримує дохід у розмірі 141 863,33 грн, за три квартали, який значно перевищує дохід позивача, який становить 1870,00 грн на місяць, тому посилання останнього на те, що його дохід є основним джерелом для існування пасинка та падчерки є сумнівним. Щодо вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів, що визначений рішенням суду від 19.03.2019, то вони також не підлягають до задоволення з наступних підстав. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, якою являється ОСОБА_2 , а позивач, як платник аліментів має право подати до суду позов про зменшення розміру аліментів, у зв`язку із зміною матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, що у даному випадку позивачем не доведено. Тому, просила відмовити у задоволення позову у повному обсязі.

17.12.2024 справу знято з розгляду, а підготовче засідання перенесено на 24.01.2024 10:00 год, у зв`язку з оголошення на території України повітряної тривоги.

23.12.2024 представник позивача, адвокат Герасько Максим Григорович, подав до суду письмові пояснення у справі у яких зазначив, що аргументи, які було наведено у відзиві представником відповідачки є безпідставними та не можуть спростовувати аргументи позивача наведені в позовній заяві. Представник відповідачки посилається лише на положення що стосується обов`язку утримання, про те представником відповідача було ігноровано нормативно - правові акти про права дитини, а також міжнародну Конвенцію ООН про права дитини, що є недопустимим при вирішенні питання утримання та піклування про дітей. У відзиві представник відповідачки зазначає, що позивачем не доведено погіршення його майнового стану, оскільки позивач має можливість працювати та отримувати регулярний дохід. Наразі, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим за 1598,00 грн. на місяць. Позивач, у свою чергу, готовий оплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму, тобто у сумі 3196 грн, що є достатньою сумою, яка забезпечить гармонійний розвиток дитини. Як зазначалось у позовній заяві, з моменту ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання його дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, у нього змінилися життєві та сімейні обставини, які впливають на його здатність виплачувати аліменти в тому розмірі, у якому вони були присуджені судовим рішенням. Зокрема, на даний момент на утриманні позивача перебувають ще двоє дітей, у зв`язку з чим у нього збільшились матеріальні витрати. Таким чином, позивач не відмовляється від своїх зобов`язань стосовно сплати аліментів на користь неповнолітньої дочки, а лише просить суд змінити розмір аліментів у зв`язку з погіршенням майнового стану. Також, представником відповідачки у відзиві було зазначено, що позивач сплачує аліменти на дочку не регулярно та не в повному обсязі, окрім того це єдина допомога, яку надає позивач, оскільки у решті сфер життя батько від неповнолітньої дочки взагалі відвернувся. Також до відзиву було додано розрахунок виплат позивачем на користь ОСОБА_4 , у якому зазначається, що сума заборгованості позивача становить всього 2920,88 грн станом на 01.10.2024, з якого вбачається, що за вересень 2024 року позивачем сплачено аліменти у розмірі 21113,11 грн. Даний розрахунок є доказом того, що позивач не ухиляється від сплати аліментів. Нерегулярність сплати аліментів пов`язане з погіршенням майнового стану позивача, що обумовлене утриманням неповнолітніх дітей ОСОБА_3 . Тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

24.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 20.02.2025 14:00 год, за клопотанням представника позивача - адвоката Опалюка Сергія Валерійовича.

04.02.2025 представник позивача, адвокат Герасько Максим Григорович, подав до суду заяву про зміну предмету позову, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 07.11.2024, у якій просив залишити без розгляду позову вимогу про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 його пасинка та падчерки - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та повернути позивачу судовий збір, сплачений за вказану позовну вимогу.

20.02.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову; про повернення судового збору позивачу, сплаченого за позовну вимогу про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 його пасинка та падчерки - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 18.03.2025 14:00 год.

11.03.2025 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача, адвоката Трунова Юрія Анатолійовича.

18.03.2025 справу знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 08.04.2025 11:00 год, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі.

Представник позивача, адвокат Герасько Максим Григорович, у судовому засіданні підтримав обставини викладені у позові та письмових поясненнях, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Приймак Леся Анатоліївна, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 357/177/19, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2016 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2019, у справі № 357/178/19, яке набрало законної сили 01.04.2019, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено матеріалами справи (а.с.11,10,27) та визнається сторонами.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року, у справі № 357/177/19, яке набрало законної сили 18.04.2019 (а.с.17-23), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні № 58974098, виданої головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Ю.О. (а.с. 121-122) вбачається, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, та станом на 01.10.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 2920,88 грн.

З матеріалів справи (а.с.24-26) вбачається, що 12 січня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка являється матір`ю двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьком яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

З матеріалів справи (а.с.28-33) вбачається, що ОСОБА_3 з 15 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2020 у справі № 357/6106/20 шлюб між ними було розірвано, а судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року у справі № 357/13619/18, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.11.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та інформації з Єдиного реєстру боржників (а.с.33,36-38), ОСОБА_5 має заборгованість зі сплати аліментів на дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 262055,33 грн та внесений до реєстру боржників.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням ст. 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, тому, у зв`язку із покращенням матеріального або сімейного стану платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду позовну заяву про збільшення розміру аліментів, а погіршення матеріального або сімейного стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, при цьому, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду лише за позовом одержувача аліментів.

Отже, підстави для зміну способу стягнення аліментів, який визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року, у справі № 357/177/19, з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на тверду грошову суму у розмірі 3196,00 грн, відсутні, враховуючи, що ОСОБА_2 з відповідним позовом щодо зміни способу стягнення аліментів до суду не зверталася.

Аналіз ст. 192 Сімейного Кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно положень ст. 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що з моменту стягнення аліментів на дочку по даний час у нього змінився матеріальний стан, адже він одружився та на його утриманні перебувають діти його дружини від попереднього шлюбу.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 12 січня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача щодо погіршення його матеріального стану з наступних підстав.

Згідно положень ст. 141, 150, 157, 180 Сімейного Кодексу України, саме на батьків законодавством покладено обов`язок щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.1 ст. 260 Сімейного Кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

У даному випадку, позивачем не надано жодних доказів щодо проживання однією сім`єю із дітьми: пасинком - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та падчеркою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які фактично знаходяться на його утриманні, та доказів, що він за законом зобов`язаний надавати їм утримання, враховуючи, що такими особами, є батьки дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 268 Сімейного Кодексу України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають батька - ОСОБА_5 та матір - ОСОБА_3 , які зобов`язані утримували дітей до їх повноліття, а доказів, що батьки дітей не можуть надавати їм належного утримання до суду не надано, окрім довідки про заборгованість батька зі сплати аліментів, при цьому, майновий стан їх матері дозволяє утримувати дітей, зокрема у межах прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дітей відповідного віку.

Водночас, позивач зобов`язаний приймати участь в утриманні дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та згідно розрахунків державного виконавця, у межах ВП 58974098 (а.с.34-35,121-122), він зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), а саме у сумі 2259,44 грн (станом на вересень 2024 року), яка є меншою від заявлених позовних вимог.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо погіршення його матеріального становища, адже подані ним докази не узгоджуються між собою.

Так, з матеріалів справи (а.с.39-41) вбачається, що позивач за 2019 рік отримав дохід 76036,23 грн, за 2020 рік 208737,48 грн, за 2021 рік 162671,69 грн, за 2022 рік 541113,34 грн, за 2023 рік 1246,80 грн, за 2024 рік 11221,20 грн, з листопада 2023 року по червень 2024 року, включно, ОСОБА_1 працював у фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1 ), яка являється його дружиною, та ОСОБА_3 за 3 квартали 2023 року отримала дохід від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 141863,33 грн.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.34-35,121-122) вбачається, що ОСОБА_1 сплачував у більшості випадках аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зокрема, у 2023-2024 роках, у розмірі визначеному державним виконавцем на підставі рішення суду, а у вересні ним сплачено суму аліментів у розмірі 21113,11 грн.

Водночас, позивач зазначає, що надає матеріальну допомогу ОСОБА_3 на утримання її дітей та надав до суду скріншоти щодо перерахування коштів за період з 06.09.2024 по 08.10.2024 на загальну суму 21964,43 грн (а.с.57-61).

Таким чином, подані позивачем докази (скріншоти та видаткова накладна - а.с.57-62), у розумінні ст.77,79 ЦПК України не є належними та достовірними доказами, адже суд не має можливості встановити обставини на які посилається позивач, зокрема, неможливо встановити, що вказані кошти та майно було скероване позивачем на користь дітей його дружини, при цьому, позивач підставою позову вказує на незадовільний майновий стан.

Враховуючи, що позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду встановити обставини, що входять до предмету доказування, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року, у справі № 357/177/19, яке набрало законної сили 18.04.2019, відсутні.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3196 гривень.

Отже, 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 1598,00 грн.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 7, 141,150, 180 - 182, 192 СК України, ст.4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа: ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), про зміну розміру та способу стягнення аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко