КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/6773/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року АТ «ПУМБ»звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, в якому просило стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 64 693,64 грн та судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2020 року на підставі укладеного кредитного договору № 801 відповідачу була видана кредитна карта з кредитним лімітом у розмірі 30 000 грн, який в подальшому було збільшено до 40 000 грн.

Відповідач не виконує свої зобов`язання за укладеним кредитними договорами, внаслідок чого станом на 30 квітня 2024 року заборгованість відповідача перед банком становить 64 693,64 грн., з яких 38 703,55 грн. - заборгованість за кредитом та 25 990,09 грн. - заборгованість за процентами.

З урахуванням викладеного, АТ «ПУМБ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану заборгованість та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 рокупозовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №801 від 31 липня 2020 року в сумі 64 693,64 грн та судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідно до розрахунку заборгованості, фактичне погашення заборгованості за відсотками було здійснено 31 травня 2022 року, а фактичне погашення кредиту 30 квітня 2024 року.

Судом не враховано про те, що як зазначалось у відзиві на позов 13 березня 2021 року невстановленими особами, видаючи себе за співробітників служби безпеки банківської установи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами на загальну суму 60 000 грн, які знаходились на карткових рахунках банків «ПУМБ», «Ощадбанк» та «Приватбанк» про що нею 18 березня 2021 року було подано заяву до Голосіївського управління поліції. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України та за яким проводиться досудове розслідування.

Зазначає, що банком в односторонньому порядку збільшено кредитний ліміт. Крім того, наголошує, що вона не отримувала жодних SMS - повідомлено про збільшення кредитного ліміту, як того вимагає публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговуванням фізичних осіб.

Звертає увагу, що кредитні кошти нею не використовувались, а були отримані шахрайським шляхом невстановленими особами. Сума коштів, якою протиправно заволоділи шахраї могла бути меншою, якби вона була належним чином повідомлена про збільшення кредитного ліміту. Крім того, позивачем не надано доказів направлення СМС повідомлення про збільшення кредитного ліміту.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що 11 жовтня 2021 року на її адресу надійшов лист про те, що кредитна справа за кредитним договором передана у роботу ТОВ «Укрборг» з яким АТ «ПУМБ» уклав договір доручення, відповідно до якого ТОВ «Укрборг» має право вчиняти дії, направлені на стягнення кредитної заборгованості з клієнтів банку. Також в даному листі вказано, що сума боргу складала 16 184,66 грн. Таким чином вважає, що існує необхідність для з`ясування чи передавало АТ «ПУМБ» право вимоги за кредитним договором.

Також вказує, що після військової агресії Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року вона для збереження життя двох неповнолітніх рідних дітей та свого життя була вимушена виїхати з території України.

Про форс-мажорні обставини позивач був повідомлений, оскільки вона подала заяву про звільнення позичальника від відповідальності на період дії воєнного стану.

Також просила суд застосувати строки позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 рокута ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «ПУМБ» з заявою №801 на приєднання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за отриманням кредитної картки на загальні споживчі цілі з кредитним лімітом у розмірі 30 000 грн з процентною ставкою за користування кредитними коштами 47,88% річних, строком на 12 місяців. У подальшому кредитний ліміт був збільшений до 40 000 грн.

З аналогічними умови кредитування відповідач була ознайомлена у паспорті споживчого кредиту від 31 липня 2020 року, про що свідчить її особистий підпис на зазначених документах.

Згідно п.4.3.6.4 Розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п.4.2.19. Розділу ІІ цього договору клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку згода клієнта зміною умов договору вважається підтвердженою.

Згідно з випискою з особового рахунку відповідача за період з 31 липня 2020 року по 30 квітня 2024 року відповідач користувалася кредитними коштами (а.с.56-58 т.1)

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №801 боржника ОСОБА_1 , 31 липня 2020 року сума кредитного ліміту становила 30 000 грн, 17 листопада 2020 року сума ліміту збільшилася до 35 000 грн, а 16 грудня 2020 року сума ліміту збільшилася до 40 000 грн.

Письмову вимогу банку від 01 травня 2024 року №КНО-44.2.2/196, направлену на адресу місця проживання, яку відповідач зазначила у анкеті на отримання кредиту, відповідач залишила без реагування.

Згідно з розрахунком, зробленим позивачем, станом на 30 квітня 2024 року відповідач має заборгованість 64 693,64 грн, з яких 38 703,55 грн - заборгованість за кредитом та 25 990,09 грн - заборгованість за процентами.

Відповідно до довідки Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві Гончаренко І.А. 18 березня 2021 року звернулася з заявою про вчинення шахрайських дій невстановлених осіб, які 13 березня 2021 року, видаючи себе за співробітників служби безпеки банківської установи, під приводом необхідності здійснення транзакцій, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_1 , які знаходились на карткових рахунках банків «ПУМБ», «Ощадбанк» та «Приватбанк» на загальну суму близько 60 000 грн. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №0000702 від 18 березня 2021 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування.

На примусовому виконанні у приватного виконавця Юхименко О.Л. перебувало виконавче провадження ВП № 68180151 з примусового виконання виконавчого напису № 49205, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 24 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 52 345,94 грн, в рамках якого позивачу перераховано грошові кошти у сумі 3 166,28 грн.

Відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва №758/2603/22 від 13 жовтня 2022 року виконавчий напис №49205 від 24 грудня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню.

08 березня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушив зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивач належними доказами підтвердив наявність заборгованості у відповідача перед банком, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 25 990,09 грн.

Заперечень щодо отримання кредитних коштів та нарахованих відсотків стороною відповідача в апеляційній скарзі не надано.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за договором № 801 від 31 липня 2020 року в розмірі 64 693,64 грн., з яких 38 703,55 грн. - заборгованість за кредитом та 25 990,09 грн. - заборгованість за процентами.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на заволодіння коштами з картки третіми особами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», абзацу першого пункту 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (далі - Положення № 705), користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Відповідно до пп. 5 ч. 4 розділу I цього Положення термін «негайно» - найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно із статтею 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказувала, що вона особисто зазначеними коштами не користувалася, та ці кошти знято з картки шахрайським шляхом.

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про вчинення шахрайських дій невстановлених осіб та повідомила, що 13 березня 2021 року близько 10:30 невстановлені особи, видаючи себе за співробітників служби безпеки банківської установи, шахрайським шляхом, під приводом необхідності здійснення транзакцій, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_1 , які знаходились на карткових рахунках банків «ПУМБ», «Ощадбанк» та «Приватбанк» на загальну суму близько 60 000 грн. (а.с. 100)

Відповідно до довідки Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві ОСОБА_1 18 березня 2021 року звернулася з заявою про вчинення шахрайських дій невстановлених осіб, які 13 березня 2021 року, видаючи себе за співробітників служби безпеки банківської установи, під приводом необхідності здійснення транзакцій, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_1 , які знаходились на карткових рахунках банків «ПУМБ», «Ощадбанк» та «Приватбанк» на загальну суму близько 60 000 грн. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №0000702 від 18 березня 2021 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування. (а.с. 99)

Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 13 березня 2021 року у ОСОБА_1 була здійснена банківська операція щодо переказу коштів між своїми рахунками у розмірі 19 500 грн, 20 500 грн та 20 000 грн, а також поповнення рахунку на 500 грн, а вже 16 березня 2021 року 20 разів було отримано готівку у розмірі по 1 000 грн через банкомат за карткою, яка рахується за ОСОБА_1 .

Отже грошові кошти були переказані між рахунками відповідачки, а зняті з картки лише через 3 дні після телефонного дзвінка та повідомлено до правоохоронних органів про шахрайські дії через 5 днів.

Як вказувалося вище до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Проте будь - яких доказів про те, що відповідачка ОСОБА_1 у відповідності до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» негайно, тобто починаючи із 13 березня 2021 року повідомила банк про здійснення по її банківському рахунку операцій сторонньою особою до суду не надано та відповідачка на ці обставини не посилається. Посилаючись лише на те, що вона звернулась з заявою про кримінальне правопорушення та за вказаним фактом відкрито кримінальне провадження не може бути підставою для звільнення від відповідальності за кредитними зобов`язаннями.

З урахуванням вказаних обставин у банку не виникло зобов`язань щодо блокування рахунку, для не допущення несанкціонованих користувачем ОСОБА_1 банківських операцій, тому колегія суддів погоджується із висновком суду про стягнення саме із відповідачки вище вказаних коштів.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав волевиявлення на переказ коштів не є підставою для відмови у позові щодо стягнення кредитних коштів.

При цьому відповідач може поновити свої права шляхом пред`явлення позову до особи у разі встановлення кримінального правопорушення, до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення.

Посилання апеляційної скарги на форс - мажорні обставини та щодо порушення строків позовної давності ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв