КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1035/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Колісником Андрієм Івановичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бан Трейд», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курносова Марія Вячеславівна про витребування квартири з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснодембським О.А. 08.07.2019 за реєстровим номером 151, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дарувальником була мати позивача ОСОБА_4 .

Позивач вказував, що весною 2020 року він виявив, що у квартири АДРЕСА_1 змінився власник. Згідно Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2022 теперішнім власником квартири значиться ОСОБА_2 , право власності якої на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу № 456 від 19.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М.В.

Попереднім власником квартири зазначений ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу № 384 від 23.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Згідно інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно, попереднім власником квартири вказано ТОВ «Бан Трейд», ідентифікаційний код: 43178139, право власності якого зареєстровано на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.08.2019.

Позивач зазначав, що ним було подано заяву про вчинення злочину та зареєстроване кримінальне провадження № 0003661. Надалі, вказане кримінальне провадження було об`єднане з кримінальним провадженням № 0007461 від 09.07.2018 р., а потім було виділене в окреме кримінальне провадження за № 00002928 від 26.07.2021.

При цьому зауважив, що він не був учасником ТОВ «БАН ТРЕЙД» та не передавав квартиру АДРЕСА_1 до статутного капіталу вказаного товариства.

Разом з тим, зазначив, що правочин з передачі права власності на квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 ТОВ «Бан Трейд»вчинено невстановленими особами з метою незаконного заволодіння квартирою, а тому такий правочин є нікчемним.

Посилаючись на викладене просив суд витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 рокускасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щоекспертним висновком, проведеним в рамках кримінального провадження, було встановлено, що підпис в рішенні № 1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16.09.2019 зі сторони засновників у графі « ОСОБА_1 » - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, іншою особою виконано і підпис у графі « ОСОБА_1 » і в статуті ТОВ «Бан Трейд». Тобто, на підставі підроблених підписів на статутних документах ТОВ «Бан Трейд» та акту прийому-передачі майна до статутного капіталу товариства від 21.08.2019, належна на законному праві власності спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_1 поза його волею.

Окрім того, суд першої інстанції, ігноруючи законність набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, та посилаючись на загальну інформацію у кримінальному провадженні № 0007461 від 09.07.2018, оскільки сторона обвинувачення ще не долучала документи досудового розслідування, вийшов за межі позовних вимог та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 заволодів спірною квартирою шляхом обману (шахрайством).

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає про те, що вона при вчиненні правочину від 16.03.2020 не знала і не могла знати про наявність чи відсутність у попереднього продавця ТОВ «Бан Трейд» прав на відчуження спірного майна, оскільки правомочності продавця ОСОБА_3 , у якого вона придбала квартиру, на таке відчуження були з`ясовані та підтверджені нотаріусом при укладанні договору купівлі-продажу, у дійсності якого ОСОБА_6 не мала підстав сумніватись, що робить її добросовісним набувачем спірної квартири.

У судових засіданнях в апеляційному суді взяв участь представник позивача адвокат Колісник А.І., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. У судовому засіданні 16 січня 2025 року також взяв участь позивач ОСОБА_1 , який надав пояснення щодо обставин справи, підтримав свою апеляційну скаргу.

Представники відповідачівОСОБА_14 (представник ОСОБА_8 ) та Тома Л.Р. (представник ТОВ «Бан Трейд») під час розгляду справи у апеляційному суді підтримали позицію апелянта.

Представниця ОСОБА_2 адвокат Усс Ю.В. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Також у судовому засіданні взяв участь ОСОБА_3 , який пояснив суду, що на пропозицію знайомого він приїхав зі Львова підписати угоду, яку саме угоду слід підписувати - йому не пояснили. Приїхавши до Києва, він прибув до нотаріуса, де перебував приблизно годину, підписав один документ, який саме - не знає, після чого отримав невелику грошову винагороду та повернувся до Львова. У спірній квартирі він ніколи не був, не знає, де вона знаходиться та не вважає себе власником цієї квартири.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час га місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 16.03.2020 ОСОБА_2 придбала за Договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за № 456 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 88,2 кв.м.

Продавцем згідно цього Договору купівлі-продажу, виступав ОСОБА_3 , який 23.08.2019 придбав вказану квартиру на підставі Договору купівлі-продажу.

Згідно п. 5 Договору купівлі-продажу № 456 від 16.03.2020, за яким квартиру придбала ОСОБА_2 : «5. Продавець свідчить, що на момент укладення цього договору зазначена квартира нікому іншому не продана, не подарована, не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Третіх осіб, членів сім`ї власників житла (ст. 405 ЦК України) та дітей, за якими зберігається право користування згідно зі статтями 247, 248 Сімейного кодексу України, які могли пред`явити свої вимоги прав власності або користування цією квартирою, немає. Внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей, непрацездатних та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором.»

Також встановлено, що 16.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України на рішення від 22.08.2019 № 48355140 та від 23.08.2019 № 48381392, прийняті приватними нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, та на рішення від 16.03.2020 № 51636490, прийняте приватними нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курносовою М.В. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Бан Трейд», як внесок у статутний капітал, є незаконними, оскільки, ним не вчинялось жодних дій щодо передачі належної йому квартири у статутний капітал ТОВ «Бан Трейд».

За результатом розгляду скарги позивача, Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції надала Висновок від 28.04.2020, де рекомендувала відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що приватними нотаріусами Бригідою В.О. та Курносовою М.В. прийняті такі рішення відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства юстиції № 2118/7 від 14.08.2020 відмовлено позивачу у задоволенні скарги на дії нотаріусів.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не заперечується, що наказ Міністерства юстиції України № 2118/7 від 14.08.2020 є чинним, і позивачем до суду не оскаржувався.

На підтвердження своїх вимог позивач долучив до позовної заяви Висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 14.05.2021 № СЕ-19/111-21/20469-ПЧ, в якому зазначено, що: Слідчим відділом Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007461 від 09.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява від ОСОБА_10 , про те, що 07.07.2018 приблизно о 15:00 невстановлена особа, що представилась електриком, знаходячись у кв. АДРЕСА_3 таємно викрала гроші в сумі 600 грн., паспорт на ім`я ОСОБА_10 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 .

Крім того, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003661 від 25.04.2020 за фактом шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_1 встановлено, що первісний власник квартири безвісно зникла.

Крім того, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007461 від 09.07.2018 встановлено, що особи на ім`я: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 шляхом обману (шахрайство) заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належала на праві власності гр. ОСОБА_10 .

Як зазначено позивачем у позові, квартиру АДРЕСА_1 08.07.2019 йому подарувала його матір ОСОБА_4 .

В той же час, 06 вересня 2023 року ОСОБА_2 подала заяву про приєднання доказів з матеріалів справи, де серед іншого, долучено відповідь на запит Шевченківського районного суду м. Києва № Г-30 від 31.07.2023 р.

У відповіді на запит суддя Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А. повідомляє, що на розгляд головуючого судді Шевченківського районного суду м. Києва Голуб О.А. надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР 09.07.2018 за № 0007461 (справа № 761/31808/21).

Як вбачається з обвинувального акту, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом шахрайських дій у вказаному кримінальному провадженні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що позивач не довів належним чином вибуття майна поза його волею. При цьому, задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на ОСОБА_2 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар для захисту свого права на спірну квартиру.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннямстатті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно зістаттею 328ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Заст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставіст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно дост. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Власник з дотриманням вимог статті388 ЦК Україниможе витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що не був учасником ТОВ «Бан Трейд»та не передавав квартиру АДРЕСА_1 до статутного капіталу вказаного товариства. Посилався на те, що правочин з передачі права власності на квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 ТОВ «Бан Трейд» вчинено невстановленими особами з метою незаконного заволодіння квартирою, а тому такий правочин є нікчемним.

Частиною 1ст. 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

До позовної заяви додано копію рішення №1 засновників ТОВ «Бан Трейд» та копію акту прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, які підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Оригінали зазначених документів у матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, ОСОБА_1 стверджує, що вказані документи він не підписував.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2022 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Бригіди В.О.судом були витребувані, зокрема, належним чином завірені копії документів щодо вчинення нотаріальної дії із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на Акті прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд»від 21 серпня 2019року, p.№372 або 373; документи щодо вчинення нотаріальної дії із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на Статуті ТОВ «БАН ТРЕЙД» 16 серпня 2019року, р.№ невідомий; належним чином завірені копії реєстраційних записів щодо вчинення нотаріальних дій із засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 на Акті прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ«Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, р.№372 або 373 та на Статуті ТОВ «Бан Трейд» 16 серпня 2019 року, р.№ невідомий.

Проте, на виконання ухвали від 26.12.2022 витребувані документи до суду не надходили, тому суд розглянув справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції сторони також не надали суду оригіналів чи належним чином засвідчених копій вказаних документів та не заявляли клопотань про витребування таких доказів.

Крім цього, у судовому засіданні у апеляційному суді надала пояснення директорка ТОВ «Бан Трейд» Тома Л.Р., яка пояснила суду, що зазначений акт вона не підписувала.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи оригіналів чи належним чином засвідчених копій акту прийому-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» від 21 серпня 2019 року, а також безрезультатність вжитих судом заходів щодо пошуку цих документів, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах справи копії письмових доказів та пояснення сторін є суперечливими та не дають змоги дійти однозначного висновку про вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_1 поза його волею.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо доведеності факту вибуття спірної квартири із власності ОСОБА_1 поза його волею, що підтверджується матеріалами відкритого за його заявою кримінального провадження №0007461, оскільки сам по собі факт реєстрації кримінального провадження без вручення обвинувального акту винним особам та без ухвалення судового рішення не є достатнім доказом вибуття спірного майна із власності позивача внаслідок шахрайських дій третіх осіб.

Апеляційний суд також звертає увагу, що предметом дослідження почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0007461, на яку посилається позивач, були підписи у рішенні №1 засновників про створення ТОВ «Бан Трейд» від 16.08.2019 та у статуті ТОВ «Бан Терейд» від 16.08.2019.

Однак, акт прийому-передачі квартири до статутного капіталу ТОВ «Бан Трейд» не був предметом вказаного експертного дослідження. Разом з цим, як вбачається з копії цього Акту, він був посвідченийнотаріусом Бригідою В.О. , тобто, нотаріус здійснив посвідчення підписів осіб, зазначених у ньому. Тому неможливо достовірно встановити чий підпис на акті та, відповідно, стверджувати, що ОСОБА_1 не підписував цей акт. Хоча саме цей акт є правовстановлюючим документом, що підтверджує перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Бан Трейд» і його дійсність не спростована в ході розгляду даної справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що задоволення позовних вимог за позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, не може бути застосований у межах розгляду даної справи, оскільки такий висновок може бути зроблено за умови встановлення факту вибуття майна від первісного власника поза його волею, чого в даному випадку доведено не було.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю факту вибуття майна поза волею позивача, в той час як оскаржуване рішення суду першої інстанції містить суперечливі та взаємовиключні висновки щодо підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року - зміні, в мотивувальній частині рішення шляхом викладу її в редакції цієї постанови.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Колісником Андрієм Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 16 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова