Справа № 367/8949/24
Провадження по справі № 2/367/1722/2025
У Х В А Л А

Іменем України

про відкладення підготовчого судового засідання

15 квітня 2025 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.

за участю: секретаря судового засідання Бобриш М.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ірпені в режимі відеоконференції справу №367/8949/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

17 березня 2025 року через систему «Електроний суд» представник відповідача, адвокат Плагун Л.С. подала до суду клопотання про витребування доказів, в якому просила суд поновити строк для подання заяви про витребування доказів, визнавши поважними причини пропуску такого строку відповідачем та витребувати у Головного управління ДПС у м. Києві державної податкової служби України відомості про джерела/суми нарахованого доходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що були ним отримані в період з 01.01.2019 року по 09.09.2022 року, включаючи період його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , з 25 березня 2020 року по 08 вересня 2022 року. В обґрунтування клопотання вказує, що 13 грудня 2024 року ОСОБА_4 звернулась з запитом про надання інформації про отриманні доходи ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у м. Києві, але у наданні такої інформації їй було відмовлено з посиланням на встановлену законом заборону на розголошення інформації з обмеженим доступом та поширення персональних даних без відповідної на те згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи. Беручи до уваги, що у відповіді на відзив позивача заявлено відомості, про які нічого не було зазначено у позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, зокрема про те, що начебто позивач, з метою зниження ціни спірного дачного будинку, займався його будівництвом разом з ОСОБА_5 , зокрема за власний кошт здійснював монтаж опалення, проводив водопостачання, каналізацію та електрику, відповідач, наразі не має можливості надати суду усі необхідні докази на спростування доводів позивача про те, що розрахунки за ці роботи здійснювались ОСОБА_3 у травні та червні 2021 року за рахунок його особистих коштів. Оскільки відповідач самостійно не може надати докази , які саме доходи отримував позивач в період з 01.01.2019 року по 09.09.2022 року і чи дозволяв йому їх розмір накопичити статки, аби приймати участь у придбанні 17.04.2021 року спірних об`єктів, представник відповідача звернулась до суду з відповідним клопотанням. Оскільки відзив на позов було сформовано в системі « Електронний суд» , що до отримання відповіді Головного управління ДПС у м. Києві 19.12.2024 року про відмову у наданні інформації про доходи ОСОБА_3 , сторона відповідача не мала можливості подати відповідне клопотання у встановлений строк разом з відзивом на позов.

В судовому засіданні представник відповідача клопотання про витребування доказів підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник позивача заперечував проти клопотання про витребування доказів.

Вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши подане клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

За змістом ст.ст. 76, 81, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із засобів встановлення таких даних є письмові докази (документи (крім електронних), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Розглядаючи таке клопотання суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Крім того, згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Системний аналіз наведених вище норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що однією з умов задля можливості задоволення судом клопотання сторони про витребування доказів є: подання такого клопотання у передбачені процесуальним законом строки, а у випадку їх пропуску наведення із належним підтвердженням поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням.

Тому, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно із ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтю 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. theUnitedKingdom), заява № 4451/70, § 36).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (даліКонвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, доводи представника відповідача, викладені в клопотанні про поновлення строку та наведені у клопотанні обґрунтування, суд приходить до висновку про можливість поновлення представнику відповідача строку на подання клопотання про витребування доказів та задовольнити клопотання, оскільки у сторони відповідача відсутня можливість надати витребовуємі докази самостійно та вжиті заходи для отримання цих доказів не надали результату.

При таких обставинах, суд вважає, що наявні правові підстави для відкладення підготовчого засідання.

Керуючись статтями 83, 84, 197, 198, 223 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відкласти підготовче засідання за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Призначити підготовче судове засідання на 11 годину 30 хвилин 21 травня 2025 року в Ірпінському міському суді Київської області.

Клопотання представника відповідача про витребування доказів задовольнити.

Витребувати з Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) інформацію про доходи/суми нарахованого доходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , що були отримані останнім в період з 01.01.2019 року по 09.09.2022, включаючи його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 25.03.2020 по 08.09.2022 року.

Зобов`язати керуючу особу Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України надати витребувану судом інформацію протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Попередити керуючу особу Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України про те, що в разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Направити копію ухвали Головного управління ДПС у м. Києві Державної податкової служби України, для виконання в частині витребування доказів.

Ухвалу направити учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя М.П. Одарюк