Провадження №2/369/886/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Осіпова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання позивача ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог та часткове скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сафра Фінанс» про визнання права власності на квартиру, визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сафра Фінанс» про визнання права власності на квартиру, визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження.

Просив суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ТОВ «Петрівський квартал 3» та ТОВ «Сафра Фінанс», в частині передачі в іпотеку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію іпотеки на квартиру АДРЕСА_3 ;

визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію іпотеки на квартиру АДРЕСА_2 ;

визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_3 ;

визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_2 ;

судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2023 року відкрито провадження по даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

17 квітня 2025 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог та часткове скасування заходів забезпечення позову. Вказав, що між сторонами досягнуто поетапний порядок врегулювання спору та ТОВ «Петрівський квартал 3» виконав свою частину взятих на себе зобов`язань та врегульовано спір щодо квартири АДРЕСА_3 . Тому він відмовляється від вимог щодо вищевказаної квартири. Також в цій частині слід скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. Вказав, що наслідки відмови від позову, йому відомі та зрозумілі.

У судове засідання сторони не з`явились.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, доводи заяви, приходить до висновку про задоволення заяви позивача, виходячи з наступного.

Щодо відмови від частини позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Також, положеннями п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку про задоволення заяви позивача та закриття провадження у справі в частині одного спірного обєкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , оскільки це не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства та не порушує права третіх осіб, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову, а провадження у цій частині справі - закрити.

Щодо скасування арешту.

Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року накладено арешт на:

квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080;

квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080.

На час вирішення клопотання, як вказав позивач, сторони досягли врегулювання спору щодо квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Питання про скасування заходів забезпечення позову судом може бути вирішено судом при вирішенні питання про відмову в частині позовних вимог.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки на даний час сторони врегулювали спір щодо частини вимог, позивач відмовився від частини вимог, враховуючи наявність арешту порушує права власника та суперечить приписам статей 319, 321 ЦК України суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 210, 158, 293 ЦПК України, суд, -

постановив :

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог щодо квартири АДРЕСА_3 .

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сафра Фінанс» про визнання права власності на квартиру, визнання договору іпотеки недійсним та скасування заборони відчуження -

закрити в частині позовних вимог:

визнання за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_3 ;

визнання недійсним договору іпотеки, укладений між ТОВ «Петрівський квартал 3» та ТОВ «Сафра Фінанс», в частині передачі в іпотеку квартир АДРЕСА_3 ;

визнання незаконним та скасувати рішення про реєстрацію іпотеки на квартиру АДРЕСА_3 ;

визнання незаконним та скасувати рішення про реєстрацію заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_3 .

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року (справа 369/11614/23) шляхом зняття арешту з :

квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 17 квітня 2025 року.

Суддя