Провадження №2/748/35/25
Єдиний унікальний № 748/555/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретаря Базарної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 гектара в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0219, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано в Поземельній книзі від 10 грудня 2012 року за реєстровим № 010000219:302; провести поділ спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши їх частки рівними по 1/2 частці кожного з подружжя; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на вищезазначене нерухоме майно по 1/2 частині за кожним. Просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Вимоги мотивовані тим, що під час перебування у шлюбі на ім`я відповідача придбано спірний житловий будинок з господарськими спорудами та спірну земельну ділянку. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна, що є підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання до розгляду справи по суті.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2024 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі єдиний унікальний № 748/2730/24, провадження 2/748/722/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду на 15 квітня 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Усова Ю.О. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, у судове засідання 15 квітня 2025 року не з`явились. Представник позивача адвокат Усова Ю.О. надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, надала уточнений розрахунок витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Прокофьєв Б.І. у судове засідання не з`явились. Відповідачем 11 березня 2024 року надано відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнає, спірне майно вважає особистою власністю. Представник відповідача адвокат Прокофьєв Б.І. до початку розгляду справи по суті 15 квітня 2025 року надав письмове клопотання про визнання позовних вимог та про зменшення судових витрат, понесених позивачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За статтею 63 СК України здійснення подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Статтею 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч.1 та ч. 2 ст. 71 СК України або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За містом роз`яснень, викладених у п. 24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Як зазнячено у п. 23 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2011 року, який рішенням Чернігівського районного суд Чернігівської області від 04 вересня 2023 року розірвано (а.с. 13).

В період шлюбу сторонами було придбано:

- земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2012 року був укладений на ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігвського міського нотаріального округу Шібірін О.Г.(а.с. 14-15).

- житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 липня 2012 року був укладений на ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігвського міського нотаріального округу Шібірін О.Г.(а.с.17-19).

Під час укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219 на ім`я відповідача, позивачем до приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Шібірін О.Г. була надана Заява, у якій вона надає згоду на купівлю земельної ділянки ОСОБА_2 за ціну та на умовах на його розсуд і підтверджує що кошти, які витрачаються на придбання земельної ділянки є їх спільною сумісною власністю, придбаний об`єкт нерухомості також буде об`єктом спільної сумісної власності як такий, що набувається під час шлюбу, зареєстрованого виконкомом Хмільницької сільської ради Чернігівскього району Чернігівської області 05 листопада 2011 року згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №4 від 05 листопада 2011 року (а.с. 25).

Під час укладання Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 на ім`я відповідача, позивачем до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Шібірін О.Г. була надана Заява, у якій вона надає згоду на купівлю житлового будинку ОСОБА_2 за ціну та на умовах на його розсуд і підтверджує, що кошти, які витрачаються на придбання земельної ділянки є їх спільною сумісною власністю, придбаний об`єкт нерухомості також буде об`єктом спільної сумісної власності як такий, що набувається під час шлюбу, зареєстрованого виконкомом Хмільницької сільської ради Чернігівскього району Чернігівської області 05 листопада 2011 року згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 4 від 05 листопада 2011 року. (а.с. 26).

Допитані у судовому засіданні 30 квітня 2024 року свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджували, що подружжя ОСОБА_5 в період шлюбу придбали спірний будинок та спірну земельну ділянку, в подальшому за спільні кошти та спільними зусиллями проводили ремонт у будинку, велику частину ремонтних робіт виконував батько позивача.

Рішенням Чернігівського районного суду від 11 грудня 2024 року узадоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельної делянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219 - особистою приватною власністю ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі. ( а.с. 142-144)

Згідно Звіту №04-240112-002 від 12 січня 2024 року ринкова вартість земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219 становить 6 989 грн. 00 коп. (а.с. 35-38).

Згідно Звіту №04-240112-001 від 12 січня 2024 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 становить 334 021 грн. 00 коп. (а.с. 27-31).

Вартість зазначеного майна, що підлягає поділу, сторони в процесі розгляду справи не оспорювали.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із поданим до початку судового засіданні 15 квітня 2025 року письмовим клопотанням представника відповідача адвоката Прокоф`єва Б.І. відповідач з урахуванням рішення Чернігівського районного суду від 11 грудня 2024 року та зважаючи на обставини, які були встановлені цим рішенням, визнає позовні вимоги у даній справі.

За таких обставин, до складу майна, яке є спільною сумісною власністю позивача та відповідача та підлягає поділу, суд відносить майно колишнього подружжя, наявне у нього на час розгляду справи:

- земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219, що належить ОСОБА_2 за договір купівлі-продажу від 17 липня 2012 року;

- житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 17 липня 2012 року.

Частки колишнього подружжя у спільному майні є рівними, тому у порядку поділу спільного майна подружжя:

у власність ОСОБА_1 слід виділити частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219 та частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

у власність ОСОБА_2 слід виділити частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :01:000:0219 та частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З метою надання професійної правничої допомоги 18 січня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Усовою Юлією Олексіївною було укладено Договір про надання правової допомоги, згідно якого на виконання вимог п.п. 1.1., 1.2. договору, сторони погодили, що виконавець, за дорученням замовника, надає правову допомогу в обсязі і на умовах, визначених змістом договору. ( а.с. 48-50)

Клієнту відповідно Додатку №1 Договору б/н від 18 січня 2024 року було надано правову допомогу, які були оплачені ОСОБА_1 у розмірі 12 500 грн, що підтверджується квитанцією. Характер та зміст послуг правової допомоги складається: саме прийняття первинних документів та їх аналіз - 500 грн., консультація щодо характеру спірних правовідносин - 1 000 грн., аналіз норм чинного законодавства із спірних правовідносин - 1 000 грн., складання позовної заяви - 3 000 грн., складання клопотання про призначення експертизи - 2 000 грн., представництво інтересів у суді першої інстанції незалежно від кількості годин судових засіданнях - 5 000 грн.

Представником відповідача адвокатом Прокоф`євим Б. І. було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, витрачену позивачем, виходячи із попередньо заявлених позивачем 25 000 грн., до 5000 грн. В обґрунтуванні свого клопотання зазначає, що вартість послуг наданих адвокатом позивачу є безпідставно завищеною та не відповідає складності справи.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі № 922/1964/21, додатковій постанові від 24 липня 2024 року у справі № 906/1108/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання юридичних послуг від 18 січня 2024 року, додаток № 1 до договору від 18 січня 2024 року, платіжна інструкція № 1.118227115.1 від 15 квітня 2025 року є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, беручи до уваги заперечення сторони відповідача щодо співмірності витрат на правову допомогу із складністю справи, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи категорію справи, розгляд даної справи за участю представника позивача у трьох судових засіданнях( 30 квітня 2024 року, а.с.108-111, 03 червня 2024 року а.с.127, 25 червня 2024 року, а.с. 139), підготовку позовної заяви, подання інших процесуальних документів по справі (відповідь на відзив на позовну заяву, клопотання про призначення експертизи, збирання доказів шляхом підготовки адвокатських запитів), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 500 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 500 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У даній справі визнання позову відповідачем відбулось не до початку розгляду справи по суті, а у процесі розгляду справи, після допиту свідків, зупинення провадження у справі та прийняття рішення у іншій справі( а.с. 142-144), а тому положення ч.1 ст. 142 ЦПК України про повернення позивачу з Державного бюджету 50% сплаченого судового збору при зверненні до суду не може бути застосовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 1 705 грн. 50 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12,13, 83, 89, 200, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнатиоб`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:000:0219, вартістю 6 989 грн. 00 коп. та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 334 021 грн. 00 коп.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , право власності на частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:000:0219.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , право власності на частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1896 га в межах згідно з планом за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:000:0219.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 1 705 грн. 50 коп. в рахунок сплаченого позивачем судового збору за подання позову та витрати на правову допомогу в розмірі 10 500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.