Справа № 478/1748/24 Провадження № 2/478/62/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2025 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:

головуючого - судді Томашевського О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 Хандріги А.О.,

представника відповідача 2 Плигань І.Ю.,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, в приміщені суду в с-щі Казанка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання поновити постачання природного газу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року адвокат Соляник І.М. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до МФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» (далі - відповідач 1) та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач 2) про зобов`язання поновити постачання природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач 30 вересня 2024 року став власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про прийняття спадщини, після смерті свого батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 листопада 2024 року позивачу було припинено газопостачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що припинення газопостачання було протиправним, оскільки він набув право власності на житловий будинок лише з 30.09.2024 року, його не повідомляли про майбутнє припинення газопостачання та наявність заборгованості за спожитий природний газ, у зв`язку з чим, просить суд:

- зобов`язати Миколаївську філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» поновити постачання природного газу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , споживачу ОСОБА_1 , який є спадкоємцем колишнього споживача ОСОБА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті.

20 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача 2, в якому, заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача зазначила, що з 01 травня 2022 року ТОВ ГК Нафтогаз України здійснює постачання природного газу побутовим споживачам, яких внесено до Реєстру споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. При цьому, ідентифікація побутових споживачів постачання природного газу здійснюється за допомогою ЕІС-коду, який присвоюється кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, а їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами. З моменту присвоєння ЕІС-коду, постачальник набуває статус діючого постачальника газу для споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником останньої надії здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання. З травня 2022 року споживач за ЕІС-кодом 56ХN24B48782066N, о/р НОМЕР_2 знаходиться в реєстрі постачальника відповідача 2. Згідно даних оператора газотранспортної системи. За ЕІС-кодом 56ХN24B48782066N, о/р НОМЕР_2 в період з травня 2022 року по листопад 2024 року спожито 6595,28 куб.м. природного газу на загальну суму 52 477,92 грн, з яких несплачено 50 977,92 грн.

При цьому, відповідач 2 звертає увагу, що побутовий споживач має надати постачальнику заяву - приєднання до умов договору постачання природного газу, а за відсутності укладеного договору постачання природного газу, споживач не має права споживати природний газ та має подати Оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу газу на об`єкт. Якщо ж власник об`єкту змінився, він зобов`язаний звернутися до відповідача 2 із заявою - приєднання до договору постачання природного газу, чого відповідачем зроблено не було.

Відповідачем 2 проведено нарахування вартості спожитого природного газу на підставі даних Оператора ГРМ, вартість газу було розраховано шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідним тарифом.

Підсумовуючи наведене, відповідач 2 вказує, що не є належним відповідачем у справі.

Окрім іншого, відповідач 2 вказує, що позивач, разом зі спадковим майном прийняв обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому не звільняється від сплати заборгованості за постачання газу, яка належала спадкодавцеві.

Також відповідач 2 зазначає, що з урахуванням наявної заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 у сумі 50 977,92 грн ним було ініційовано припинення газопостачання природного газу позивачу.

23 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 1, в якому, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначила, що позивач є споживачем послуги з розподілу природного газу, оператором ГРМ якого є відповідач 1, щодо об`єкта - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний об`єкт успадкований позивачем 30.09.2024 року, в результаті чого набуто не тільки спадкове майно, але й обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Про зміну власника позивач повідомив відповідача 1 лише 14.10.2024 року, коли звернувся із заявою про переоформлення особового рахунку та 15.10.2024 року та подав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу, проте до того часу від отримання послуги з розподілу природного газу він не відмовлявся та частково сплачував грошові кошти за надання такої послуги чим підтвердив своє волевиявлення на приєднання та фактично приєднався до умов розподілу природного газу.

Щодо припинення газопостачання позивачу, то відповідач 1 вказує, що зв`язку з наявною заборгованістю за спожитий природній газ, ТОВ ГК Нафтогаз України на адресу відповідача 1 було направлено доручення щодо припинення газопостачання споживачу, який заборгував за спожитий природний газ.

23 жовтня 2024 року відповідач 1 направив на адресу позивача повідомлення про припинення газопостачання, яке повернулося у зв`зяку із закінченням строку зберігання. 18.11.2024 року позивач отримав відповідне повідомлення особисто, а 22.11.2024 року постачання природного газу йому було припинено.

Таким чином, відповідач 1 вказує на правомірність припинення позивачу газопостачання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Пояснив суду, що набув право власності на житловий будинок лише 30.09.2024 року та з того часу фактично користується ним.

На уточнені запитання суду позивач пояснив, що 18 листопада 2024 року він дійсно отримав повідомлення про припинення газопостачання, проте він не погоджується із заборгованістю, яка належить минулому власнику. При цьому, позивач пояснив суду, що за період користування житловим будинком (жовтень-листопад 2024 року) ним також не було сплачено рахунки за послугу газопостачання, а сам будинок використовував обє`ми газу протягом періоду оформлення позивачем спадщини.

Як вказує позивач він не згоден із нарахованою йому сумою заборгованості та згоден сплатити лише рахунки за газопостачання природного газу, які йому нараховано з часу прийняття спадщини.

Представник відповідача 1 проти позову заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що з моменту відкриття спадщини до дати видачі свідоцтва про прийняття спадщини, позивач користувався послугою постачання природного газу до будинку. При цьому, позивач прийняв спадщину з моменту її відкриття, а не з моменту отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. Припинення газопостачання відбулось з підстав отриманого доручення від ТОВ «НАК «Нафтогаз України» через наявну заборгованість позивача.

Представник відповідача 2 проти позову заперечувала, росила в їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що ТОВ «НАК «Нафтогаз України» не є належним відповідачем у справі, оскільки проводить нарахування рахунків за поставлений газ відповідно до показників використаного об`єму газу споживачами на підставі інформації оператора ГРМ. При цьому, представник відповідача 2 пояснила суду, що у зв`язку з наявною заборгованістю за об`єктом споживання газу товариством було ініційовано припинення газопостачання позивачу, який прийняв спадщину з моменту її відкриття.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Позивач звернувся з позовом, в якому посилаючись на неправомірність припинення в його домоволодінні газопостачання просить зобов`язати відповідача 1 поновити постачання природного газу до належного йому житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Зміст позовної заяви та підстави її подання зводяться до незгоди позивача із нарахованим розміром заборгованості за газопостачання, оскільки він набув власності на житловий будинок лише 30.09.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2024 року успадкував після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З витягу з Державного реєстру речових прав від 30.09.2024 року № 397172407 вбачається факт реєстрації об`єкта, типу: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за правом власності позивача.

З дослідженого судом листа щодо фінансового стану за особовим рахунком № НОМЕР_1 , з ЕІС-кодом 56ХN24B48782066N,який належить ОСОБА_2 вбачається, що за період з травня 2022 року по листопад 2024 року використано об`єму споживання газу в обсязі 6595,28 куб. м., при цьому, з листопада 2023 року фіксуються зміни в показниках лічильника. З даного документа також вбачається, що в листопаді 2022 року було проведено оплату за отриманні послуги газопостачання на суму 1500,00 грн.

З травня 2022 року по листопад 2023 року споживач з ЕІС-кодом 56ХN24B48782066N знаходиться в реєстрі постачальника «останньої надії», що вбачається з наданої відповідачем 2 роздруківки за період з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року.

В матеріалах справи наявні копії повідомлень про припинення газопостачання споживачу, які були надано суду як позивачем так і відповідачем 1.

Так, зі змісту повідомлення, складеного відповідачем 2 від 21.10.2024 року № 119/4.3.1-53082-2024/240328888 адресованого відповідачу 1 та позивачу, вбачається, що у зв`язку із нездійсненням оплати за спожитий природний газ та наявною заборгованістю повідомляється про необхідність здійснення заходів з припинення/обмеження розподілу природного газу споживачу ОСОБА_2 у термін, до 11.11.2024 року.

Аналогічного змісту було складено повідомлення відповідача 1 від 23.10.2024 року № МФ/104/3-ВИХ-2454-24, яке було направлено на адресу позивача через поштове відділення, але повернуто через закінчення терміну зберігання.

В той же час, зі змісту заяви позивача про здійснення перерахунку від 18.11.2024 року адресованої відповідачу 1 вбачається, що відповідне повідомлення про припинення газопостачання позивач отримав 18.11.2024 року.

Згідно з актом про припинення газопостачання природного газу від 22.11.2024 року вбачається, що представниками відповідача 1, шляхом опломбування крану ввідного газопроводу, згідно доручення ТОВ ГК Нафтогаз України та відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ було припинено постачання газу споживачу ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Акт підписано від імені фактичного споживача газопостачання позивачем ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач успадкував житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 за яким на момент видачі свідоцтва про право на спадщину від 30.09.2024 року рахувалась заборгованість за розподіл природного газу, який був поставлений відповідачем 2. В свою чергу, у зв`язку із наявною заборгованістю, відповідач 2 ініціював припинення газопостачання позивачу надіславши відповідне повідомлення на адресу відповідача 1 та позивача на підставі якого відповідачем 1 й було проведено відповідне припинення газопостачання позивачу 22.11.2024 року.

Встановивши наведене, суд приходить наступного висновку.

Так, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року.

Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі - Типовий договір), який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 Про постачання природного газу побутовим споживачам (далі Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 №1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року № 687,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору та базової річної пропозиції:

1) з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи;

2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи.

Згідно з пунктом 1.1. Типового договору цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Відповідно до пункту 1.2. Типового договору умови цього Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з пунктом 1.3. Типового договору цей Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Фактом укладення цього Типового договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 року з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код.

Згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код.

З абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС вбачається, що з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М).

З огляду на пункт 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГТС визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГТС побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу ГТС. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Тобто, відповідачем 2, як постачальником природного газу було проведено нарахування вартості спожитого природного газу за житловим будинком позивача на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу.

Так, з листа щодо фінансового стану за особовим рахунком № НОМЕР_1 , з ЕІС-кодом 56ХN24B48782066N, який належить ОСОБА_2 вбачається, що за період з травня 2022 року по листопад 2024 року використано об`єму споживання газу в обсязі 6595,28 куб. м. на загальну суму 52 477,92 грн, з яких залишилось несплаченими 50 977,92 грн.

Позивач не оспорює наведені об`єми спожитого газу, розрахунки вартості газу та наявність заборгованості та відповідні позовні вимоги не заявляє. Натомість, підставою позову позивач зазначає лише те, що не повинен сплачувати наявну заборгованість через отримання у власність житлового будинку нараховану до 30 вересня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та інших звернуто увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 509/5080/18; від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 (адміністративні провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19).

Як вже зазначалось вище, позивач не оскаржує розмір нарахованої заборгованості. При цьому, позивач у своїй позовній заяві жодним чином не наводить підстав своїх матеріально-правових вимог до відповідача 2 - ТОВ «ГК «Нафтогаз України», а також не зазначає в чому саме полягає його порушене право та яким чином має відбутись його поновлення.

Більше того, позовні вимоги заявлено саме до відповідача 1 з підстав припинення ним газопостачання.

Виходячи з встановленого, з огляду на підстави позову, а також позовні вимоги позивача, суд приходить до висновку, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не є належним відповідачем у пред`явленому позові, у зв`язку з чим, позовні вимоги до відповідача 2 не підлягають задоволенню.

При цьому, суд керуючись принципами диспозитивності не надає оцінку правомірності нарахування заборгованості позивачу, та вважає, що в такому випадку, для ефективного способу захисту своїх прав та інтересів, позивач не позбавлений права оскаржити відповідний розмір заборгованості за газопостачання в частині, нарахування якої вважає неправомірною.

Щодо позовних вимог до відповідача 1, то суд зазначає наступне.

Так, зі змісту статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на частину 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, незалежно від дати отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач мав обов`язок утримувати майно, що належить йому успадкувавши при цьому права та обов`язки спадкодавця.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача щодо того, що на нього не може бути покладена заборгованість, яка виникла за час користування послугою з постачання природного газу попереднім є необґрунтованою.

Також, позивач вважає безпідставним припинення газопостачання зазначаючи що його не було повідомлено про майбутнє припинення газопостачання.

Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Згідно пункту 6 глави 2 розділу 1 Кодексу ГТС рішення Оператора ГРМ повинні базуватися на принципах: - об`єктивності, яка полягає в обґрунтуванні прийнятих рішень; - прозорості, яка полягає в інформуванні суб`єктів ринку природного газу (у тому числі шляхом розміщення публічної інформації на офіційному веб-сайті) про відповідні правила та порядки взаємовідносин; - недискримінації, яка полягає в незастосуванні додаткових обмежень та заборон, не передбачених законодавством.

Відповідно до положень глави 7 розділу VI Кодексу ГТС, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках: відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проєктній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 5 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надіслати рекомендованим поштовим відправленням або надати з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу) Оператором ГРМ.

Отже, припинення газопостачання здійснюється оператором ГРМ у випадках, чітко визначених Кодексом ГТС, зокрема, за поданням постачальником споживача (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання.

З акту припинення газопостачання природного газу від 22.11.2024 року № 1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком споживача з № НОМЕР_3 , представниками відповідача 1 було проведено припинення газопостачання згідно доручення ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідним повідомленням (дорученням) відповідач 2 доручив припинення газопостачання позивачу через наявну заборгованість. При цьому, суд звертає увагу, що заборгованість позивача була нарахована як за період з моменту відкриття спадщини так і в період набуття права власності позивачем на будинок. Вказані обставини були визнані позивачем в судовому засіданні.

Отже, припинення газопостачання проводилось з підстав не тільки наявності заборгованості за газопостачання, яку не визнає позивач, але й нараховану позивачу та не сплачену ним після отримання свідоцтва про право на спадщину.

Саме припинення газопостачання відбулось на підставі глави 7 розділу VI Кодексу ГТС, а саме: за дорученням ТОВ «ГК «Нафтогаз України», що відповідає вимогам п. 3 цього розділу Кодексу ГРМ.

Отже, судом не встановлено безпідставності припинення газопостачання, на яке посилається позивач у позовній заяві.

Що стосується повідомлення позивача про майбутнє припинення газопостачання.

Судом встановлено, що на адресу позивача було складено відповідачем 1 та надіслано відповідне повідомлення 23.10.2024 року № МФ/104/3-ВИХ-2454-24 про припинення газопостачання, яке повернулось поштовим відділенням через закінчення строку зберігання.

В той же час, зі змісту заяви позивача про здійснення перерахунку від 18.11.2024 року адресованої відповідачу 1 та з огляду на надані ним пояснення в судовому засіданні вбачається, що відповідне повідомлення про припинення газопостачання позивач отримав 18.11.2024 року.

В даному випадку суд враховує, що Оператор ГРМ має надіслати рекомендованим поштовим відправленням або надати з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання.

Проте, перед судом доведено, що відповідачем 1 було вжито заходів для дотримання наведеної норми законодавства, забезпечено складання та надіслання на адресу позивача відповідного повідомлення, а після його повернення без вручення, забезпечено отримання позивачем такого повідомлення особисто. Саме припинення газопостачання відбулось по закінченню трьох діб від моменту вручення повідомлення позивачу.

Таким чином, позивач належним чином був обізнаний про майбутнє припинення газопостачання, відповідачем 1 дотримано норм законодавства щодо порядку повідомлення позивача та витримано строки для проведення припинення газопостачання.

За таких обставин, суд відхиляє посилання позивача на ту обставину, що відповідачем 1 не додержано вимог законодавства щодо належного повідомлення про припинення газопостачання.

Підсумовуючи все наведене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові та, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про захист прав споживачів, судові витрати компенсуються за рахунок Держави.

Керуючись ст. ст.3,12,13,81,259,263,264,265,274-279 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання поновити постачання природного газу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2025 року.

Суддя О.О. Томашевський