Справа № 182/4722/24
Провадження № 2/0182/1194/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Миколаївна про звільнення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.08.2024 року звернувся до Нікопольского суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

27.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним Комерційним Банком «Імексбанк» (після реорганізації ПАТ «Імексбанк» було укладено кредитний договір №53-Ф, відповідно до якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 97 000 доларів США. В якості забезпечення виконання умов договору між відповідачем та банком був укладений договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 умови договору не виконував. 15.08.2019 року ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали Договір відступлення права вимоги №104. В свою чергу, ТОВ «ФК Довіра та гарантія» 29.01.2021 року уклало Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки з ТОВ «ФК «Позика». Згодом, ТОВ «ФК «Позика» здійснила продаж предмету іпотеки ОСОБА_1 . Проте, позивачу стало відомо про наявність декількох обтяжень, накладених на набуте ним нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 . А саме: арешт нерухомого майна, накладений Нікопольським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (номер запису про обтяження 14491807); арешт нерухомого майна, накладений Нікопольським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (номер запису про обтяження 14765428); та арешт нерухомого майна, накладений приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А. (номер запису про обтяження 32880931).

Позивач звертає увагу суду, що наявність даних обтяжень унеможливлюють реалізацію ним права на вказане майно, а тому просить суд скасувати зазначені вище арешти, та стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24-25).

Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, згідно тексту позовної заяви просить справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.6).

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить конверт (а.с.33), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.

19.09.2024 року начальник Нікопольського відділу Державної виконавчої служби Ірина Олійник направила на адресу суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, рішення просить ухвалити на розгляд суду (а.с.32).

Приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л.А. повідомлялась про розгляд справи належним чином, шляхом надсилання на зазначену в позові адресу копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить конверт (а.с.31), який повернувся на адресу суду, як не вручений, із поміткою - дана адреса не обслуговується.

У відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» 29.01.2021 року укладено договір купівлі-продажу виробничих приміщень, загальною площею 859,2 кв.м., розташованих в АДРЕСА_1 , договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстровано в реєстрі за №171 (а.с.12-14).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №368394771 від 04.03.2024 року, в реєстрі наявні наступні обтяження стосовно нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 :

- арешт нерухомого майна, накладений 13.05.2016 6року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кутовою Т.В., номер запису про обтяження 14491807; документ поданий для реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51095686, виданий 13.05.2016 року; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_2 ; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_4 ;

- арешт нерухомого майна, накладений 01.06.2016 6року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кутовою Т.В., номер запису про обтяження 14765428; документ поданий для реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51293235, виданий 01.06.2016 року; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_2 ; особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ПАТ «Банк Кредит Дніпро»;

- арешт нерухомого майна, накладений 20.08.2019 6року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А, номер запису про обтяження 32880931, документ поданий для реєстрації: постанова про арешт майна боржника №59426967, особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_2 , особа, в інтересах якої встановлено обтяження: не зазначено (а.с.8-11).

Тобто, з наданих позивачем доказів вбачається, що обтяження щодо майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого він є з 29.01.2021 року, існували ще до укладення ним договору купівлі-продажу даного нерухомого майна з ТОВ «ФК «Позика», яке набуло право власності на дану нерухомість згідно Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29.01.2021 року, укладеного з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке, в свою чергу, набуло право власності на дану нерухомість згідно Договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 15.08.2019 року, укладеним з АТ «Імексбанк», яке набуло право власності на спірну нерухомість на підставі Договору іпотеки від 27.05.2008 року, укладеного з ОСОБА_2 .

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За правилами ч. 4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», із системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права:

1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства);

2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18, постанові Верховного Суду від 06.05.2024 року у справі №725/3352/23.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає в якості відповідача в даній справі лише боржника у виконавчих провадженнях ОСОБА_2 , а отже він не дотримався вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту.

У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за ст.ст. 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто для даного випадку відповідачами мають бути боржник та стягувач, в інтересах якого накладено арешт, і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). У даному випадку позов мав бути пред`явленим також і до стягувачів у виконавчих провадженнях, за заявами яких воно і було відкрито.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві було відмовлено, сплачений ним судовий збір у розмірі 3 633 грн. 60 коп. (а.с. 1) слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний виконавець Бурхан - Крутоус Лілія Миколаївна про звільнення майна з під арешту - відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева