П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року місто Київ

справа №752/26288/23

провадження№22-ц/824/1530/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кондратовим Миколою Івановичем,

на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 31 травня 2024 року, постановлену у складі судді Кордюкової Ж.І.,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 31 травня 2024 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Скасовані заходи забезпечення позову, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , які були вжиті ухвалою Московського районного суду міста Києва від 4 липня 2001 року у справі №2-2524/10 за 2001 рік.

Скасований арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні решти вимог заяви.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у задоволенні вимог, представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратов М.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 та скасувати арешт з квартири АДРЕСА_2 .

Суд не звернув увагу на те, що заходи забезпечення позову були вжиті за заявою самої позивачки ОСОБА_1 .. На сьогоднішній день відпали підстави для забезпечення позову у вигляді накладеного арешту як на квартиру АДРЕСА_3 , так і на квартиру АДРЕСА_2 .

Розгляд справи завершено, судове рішення виконано. Арешт, накладений судом на квартиру АДРЕСА_2 залишається не скасованим, що само по собі вже є порушенням. При цьому вказаний арешт накладений був саме за заявою позивачки, і у випадку його не скасування вона може нести відповідальність за не вчинення нею дій та продовження існування безпідставного арешту.

Суд мав врахувати, що забезпечення позову це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Законодавець пов`язав можливість застосування судом заходів забезпечення позову виключно з необхідністю виключити можливість невиконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що можливість невиконання судового рішення вже давно не існує, але вказані обмеження існують досі, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, де власником квартири АДРЕСА_2 досі вказана позивачка.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про те, що наявність арешту на вказану квартиру не порушує прав заявниці ОСОБА_1 , оскільки таке твердження не відповідає дійсності.

Установлено, що ОСОБА_2 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, що була занесена до протоколу судового засідання, замінено ОСОБА_2 його правонаступником ОСОБА_3 ..

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратов М.І. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити скасувати заходи забезпечення позову.

В судовому засіданні представник правонаступника ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 - адвокат Дадіверіна Л.І., не заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 4 липня 2001 року Московським районним судом м. Києва у справі №2-2524/10 за 2001 рік накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль Деу-Нексія держномер 83759 КВ, гараж № НОМЕР_1 в ГБК " Виноградар" в м.Києві, заборонивши їх відчуження.

4 вересня 2001 року у справі №2-2524/10 за 2001 рік ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволені. Виділено ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

30 жовтня 2001 року Московським районним судом м.Києва у справі №2-2524/10 за 2001 рік ухвалено додаткове рішення, яким вирішено питання виділення майна у власність сторін й виділено ОСОБА_1 у її власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

6 грудня 2001 року ОСОБА_1 зареєструвала право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Києва від 4 вересня 2001 року та додаткового рішення Московського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2001 року.

Під час ухвалення рішення від 4 вересня 2021 року Московським районним судом м.Києва у справі № 2-2524/10 за 2001 рік питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалось.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності ,обмежує права заявниці, наявність арешту на іншу квартиру не порушує прав заявника, оскільки за рішенням суду права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 визнано за ОСОБА_2 ..

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення, які були ним застосовані раніше у справі. При цьому за своєю правовою природою скасування судом заходів забезпечення позову можливе за умови зміни обставин, які обумовлювали їх застосування, коли необхідність в таких заходах відпала.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню рішення суду.

Колегія суддів вважає, що на час розгляду судом першої інстанції заяви про скасування заходів забезпечення позову змінилися обставини, які існували на час прийняття судом судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, що давало суду підстави для скасування арешту.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішення законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст.158 ЦПК України).

Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.

Вжиті судом заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

За наведеного, можна дійти висновку, що суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Як вже зазначалося, заходи забезпечення позову були вжиті за заявою позивача ОСОБА_1 , позов якої задоволено. Рішення суду набрало законної сили та виконане.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачкою ОСОБА_1 .

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Московського районного суду м.Києва від 4 липня 2001 року, не скасовані.

ОСОБА_2 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, в тому числі і квартира АДРЕСА_2 .

Спадщину прийняла донька померлого - ОСОБА_3

ОСОБА_3 злучена до участі у справі протокольною ухвалою в судовому засіданні 26 березня 2025 року, в якості правонаступника ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що на час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову змінилися обставини, які існували на час прийняття судом судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову (04.07.2001), що давало суду підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном.

Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями.

Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Як убачається з матеріалів справи, майно що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває під арештом понад двадцять років (ухвала про забезпечення позову постановлена 4 липня 2001 року) .

Тривале перебування майна під арештом порушує право власності ОСОБА_1 та спадкоємиці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , та є невиправданим втручанням у мирне володіння майном, що у свою чергу дає підстави суду скасувати заходи забезпечення позову.

За наведених обставин, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, вимоги апеляційної скарги такими, що підлягають задоволенню, та вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що постановлена із порушення норм цивільного процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кондратовим Миколою Івановичем, задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 31 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Московського районного суду м.Києва від 4 липня 2001 року у справі № 2-2524/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 РНОКПП невідомий, АДРЕСА_6 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 11 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус