Провадження №: 2/336/50/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

07 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оріхівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з він відповідачкою перебував у шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, сама відповідачка повідомила йому про те, що дівчина не є його донькою, тому він звернувся до суду.

Отже, посилаючись на відсутність спорідненості між ним і дитиною, позивач просить виключити відомості про нього, як батька дитини, з актового запису № 03 від 19.02.2004 року, виконкому Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2021 року по справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.01.2022 року було призначено судову біологічну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено фахівцям Запорізького НДЕКЦ МВС України в Запорізькій області, поставлено на її вирішення питання біологічного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Провадження по справі було зупинено до надходження висновку експерта.

15 березня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відновлено провадження по справі.

05 травня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було зупинено провадження по справі та призначено судову біологічну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено фахівцям Запорізького НДЕКЦ МВС України в Запорізькій області (69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, буд. 19-а), поставлено на її вирішення питання біологічного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

18 січня 2024 року провадження по справі відновлено.

01 березня 2024 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

05 вересня 2024 року через першу неявку сторони позивача судове засідання відкладено.

15 жовтня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду за клопотанням позивача було призначено судову біологічну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено фахівцям КУ "Запорiзьке обласне бюро судово-медичної експертизи" Запорiзької обласної ради (м.Запорiжжя, вул.Чарiвна 30), поставлено на її вирішення питання біологічного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.10.2024 року від комунальної установи "Запорiзьке обласне бюро судово-медичної експертизи" Запорiзької обласної ради надійшов лист та 30 жовтня 2024 року провадження по справі відновлено з призначенням справи до розгляду.

01 листопад 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за клопотанням позивача було призначено судову біологічну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено фахівцям Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на підставі відібраного біологічного матеріалу експертами КУ "Запорізьке обласне КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР.

3 лютого 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя поновлено провадження по справі.

В судове засідання, яке відбулося 07 квітня 2025 року, сторони та представник третьої особи не з`явилися.

Позивач надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, в якій свій позов підтримав, наполягав на проведенні судово-генетичної експертизи, спрямованої на встановленні батьківства.

Від третьої особи, пояснень та заяв не надходило.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила доньку ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 17 березня 2004 року виконкомом Новоандріївської сільської ради, Оріхівського району Запорізької області, на підставі актового запису № 03 від 17.03.2004р, батьком дитини записано ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року у справі № 323/1826/21, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 розірваний.

Судовим рішенням (судовим наказом) Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 червня 2021 року у справі № 323/1454/21, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 18.06.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У своєму позові позивач посилається на те, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , у зв`язку з чим просить виключити відомості про нього, як батька, з актового запису про народження дитини.

Відповідно до повідомлення від 20.12.2024 року № 02.2-05/6852 Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на відбір біологічних зразків не явився. Повторний відбір зразків призначено на 27 грудня 2024 року.

03 лютого 2025 року листом за вих. № 02.2-05/1086 Комунальна установа «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради повідомила про повернення ухвали суду по справі без виконання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повторно не з`явився на відбір біологічного матеріалу, зазначивши, що з`явилися лише громадянка ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 , 2004 року народження.

Висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Однак його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч.ч. 2,3ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зазначена норма процесуального права є імперативною щодо правових наслідків ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц (провадження № 61-6484св22) та інших.

Судом було призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, однак позивач у справі, двічі не з`явився до експертної установи для відібрання зразків, внаслідок чого зазначена експертиза проведена не була.

При вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) мав надати докази, що він не є батьком дитини, а також докази, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

При розгляді справи суд виходить із того, що відповідно до статті 51 Конституції України, частини другої-третьої статті 5 Сімейного кодексу України (діючий з 01.01.2003 року, на час виникнення правовідносин) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Європейський суд з прав людини у справі «Йевремович проти Сербії» від 17 травня 2007 року зазначив, що відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122та125цьогоКодексу.

Згідно з частиною 1 статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Статтею 133 Сімейного кодексу України також визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126і127цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Частиною 5 статті 136 Сімейного кодексу України визначено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу.

Отже, сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, тобто батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи.

При цьому законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є батьком, або не могла про це не знати.

Згідно з частинами 1, 3статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому відповідно до частин 1, 2статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1, 2статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною.

Крім того, на особу, яка оспорює своє батьківство, покладається обов`язок довести, що в момент реєстрації себе батьком дитини вона не знала, що не є батьком дитини, або, що за встановленими обставинами справи не могла про це знати.

Водночас позивач, звернувшись із даним позовом, не надав жодних доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення між ним і дитиною, яка народжена відповідачкою 19 лютого 2004 року.

Твердження позивача у його позові про те, що він не є біологічним батьком дитини суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Калачева проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року).

Отже, відсутність кровного споріднення між відповідачем і дитиною належними та допустимими доказами не доведена.

Суд враховує, що відповідачка народила доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шлюбі з позивачем. З часу народження дитини та реєстрації позивача батьком дитини, а саме з 19.02.2004, позивач батьківство щодо цієї дитини до жовтня 2021 року, тобто понад шістнадцять років, не оспорював.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у справі «Міфсуд проти Мальти», яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року, звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод- це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей.

Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (справа ЄСПЛ «Келін та інші проти Румунії»).

Аналіз наведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

При цьому, докази, які б доводили відсутність кровного споріднення між позивачем і дитиною, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до статті 141 ЦПК України понесені судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оріхівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства - відмовити.

Роз`яснити, що через неявку у судове засідання всіх учасників справи судове рішення підписано судом без його проголошення.

Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін