Провадження № 2/317/670/2025
Справа № 317/657/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участі секретаря судового засідання Хижняк Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Пей» (далі ТОВ «Смарт Пей» або «Позивач») до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою від 03.04.2025 прізвище відповідачки змінене з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » у зв`язку зі зміною прізвища відповідачкою на шлюбне у встановленому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

26 червня 2018 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 601, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит.

АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит.

Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 07 травня 2024 року у неї виникла заборгованість перед банком в сумі 3577,47 грн., з яких:

1966,40 грн. (заборгованість за тілом кредиту);

0,69 грн. (заборгованість за відсотками);

1610,38 грн. (заборгованість з комісії).

Крім того, 17 жовтня 2018 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 501, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит.

АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит.

Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 07 травня 2024 року у неї виникла заборгованість перед банком в сумі 7875,49 грн., з яких:

3759,78 грн. (заборгованість за тілом кредиту);

1,39 грн. (заборгованість за відсотками);

4114,32 грн. (заборгованість з комісії).

Крім того, 15 січня 2019 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 901, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит.

АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит.

Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 07 травня 2024 року у неї виникла заборгованість перед банком в сумі 16288,50 грн., з яких:

8414,95 грн. (заборгованість за тілом кредиту);

3,31 грн. (заборгованість за відсотками);

7870,24 грн. (заборгованість з комісії).

Крім того, 24 листопада 2017 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 01, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит.

АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит.

Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 07 травня 2024 року у неї виникла заборгованість перед банком в сумі 25622,11 грн., з яких:

15833,27 грн. (заборгованість за тілом кредиту);

9788,84 грн. (заборгованість за відсотками).

08 травня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «Фінако» був укладений договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними кредитними договорами.

16 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінако» та позивачем ТОВ «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 1, за яким право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами було передано позивачу.

Представником відповідачки ОСОБА_1 , адвокатом Рясним В.Д. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника періодично сплачувати комісію є нікчемними, оскільки прямо суперечать приписам Закону України «Про споживче кредитування». Вказані висновки підтверджуються численними прикладами з судової практики Верховного Суду, на які є посилання у відзиві.

Іншу частину позовних вимог: тіло кредиту та проценти, неможливо перевірити через відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність та розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем.

На підставі вказаного, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Також представником відповідача до суду подана письмова заява про застосування позовної давності до вимог позову в тому разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог повністю або частково.

Представником позивача, адвокатом Рудзей Ю.В. до суду подано відповідь на відзив, доводи якої зводяться до незгоди з запереченнями представника відповідача проти відзиву. Також у відповіді на відзив зазначено, що обов`язок позичальника сплачувати комісію прямо визначений у підписаних нею договорах, які вона підписала на власний розсуд та добровільно.

Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до суду також не з`явився. Через систему ЄСІТС подав до суду клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень та відповідні документи на підтвердження розміру цих витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до умов кредитного договору № 601 від 26.06.2018 р., укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала споживчий кредит на суму 5366,90 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних. Також сторонами узгоджено суму комісії, яку має сплачувати ОСОБА_1 161,01 грн. на місяць.

Сума основної заборгованості за вказаним договором підтверджена документально та відповідачем не спростована. Доводи представника відповідача щодо необхідності підтвердження наявності заборгованості за договором первинними бухгалтерськими документами зазначених висновків суду не спростовують, оскільки договір № 601 від 26.06.2018 підписаний особисто відповідачкою, а надані виписки з рахунку належним чином свідчать про те, що ОСОБА_1 протягом певного часу користувалась кредитними коштами. Вказаних доказів, на думку суду, достатньо для того, щоб констатувати наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № 601 від 26.06.2018.

Щодо правомірності нарахування комісії, суд зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування банком кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження № 61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача комісії за договором № 601 від 26.06.2018 в сумі 1610,38 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду.

За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Проценти в розмірі 0,69 грн., нараховані позивачем на підставі договору, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки їх розрахунок здійснено вірно, а самі проценти передбачені в підписаному сторонами договорі.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку та з розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 сплатила 1932,12 грн. в рахунок сплати комісії за договором № 601 від 26.06.2018 (за 12 місяців).

Враховуючи викладені обставини та те, що банк не мав законних підстав спрямовувати сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на погашення комісії, вказані суми грошових коштів підлягають зарахуванню на погашення основного боргу за цим договором. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту (основного боргу) за договором № 601 від 26.06.2018 становить: 1966,40 грн. 1932,12 грн. = 34,28 грн.

Саме ця сума основного боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним договором.

Відповідно до умов кредитного договору № 501 від 17.10.2018, укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала споживчий кредит на суму 9796,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних. Також сторонами узгоджено суму комісії, яку має сплачувати ОСОБА_1 293,88 грн. на місяць.

Як вже було зазначено судом з посиланням на норми законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача комісії за договором № 501 від 17.10.2018 в сумі 4114,32 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду.

За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Проценти в розмірі 1,39 грн., нараховані позивачем на підставі договору, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки їх розрахунок здійснено вірно, а самі проценти передбачені в підписаному сторонами договорі.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку та з розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 сплатила 293,88 грн. в рахунок сплати комісії за договором № 501 від 17.10.2018 (за 1 місяць).

Враховуючи викладені обставини та те, що банк не мав законних підстав спрямовувати сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на погашення комісії, вказані суми грошових коштів підлягають зарахуванню на погашення основного боргу за цим договором. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту (основного боргу) за договором № 501 від 17.10.2018 становить: 3759,78 грн. 293,88 грн. = 3465,90 грн.

Також, відповідно до умов кредитного договору № 901 від 15.01.2019, укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала споживчий кредит на суму 12000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних. Також сторонами узгоджено суму комісії, яку має сплачувати ОСОБА_1 478,80 грн. на місяць.

Як вже було зазначено судом з посиланням на норми законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача комісії за договором № 901 від 15.01.2019 в сумі 7870,24 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду.

За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Проценти в розмірі 3,31 грн., нараховані позивачем на підставі договору, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки їх розрахунок здійснено вірно, а самі проценти передбачені в підписаному сторонами договорі.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку та з розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 сплатила 3351,60 грн. в рахунок сплати комісії за договором № 901 від 15.01.2019 (за 7 місяців).

Враховуючи викладені обставини та те, що банк не мав законних підстав спрямовувати сплачені ОСОБА_1 грошові кошти на погашення комісії, вказані суми грошових коштів підлягають зарахуванню на погашення основного боргу за цим договором. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту (основного боргу) за договором № 901 від 15.01.2019 становить: 8414,95 грн. 3351,60 грн. = 5063,35 грн.

Відповідно до умов кредитного договору № 01 від 24.11.2017, укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала споживчий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картку.

Як встановлено доданими до матеріалів справи виписками з рахунків, ОСОБА_1 періодично користувалась кредитними коштами та, відповідно до здійсненого позивачем та не спростованого відповідачем, розрахунку, має основну заборгованість за вказаним договором в розмірі 15833,27 грн.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статті 526 ЦК України та умов договору № 01 від 24.11.2017.

ТОВ «ФК «Смарт Пей», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідач ОСОБА_1 ), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти.

В договорі № 01від 24 листопада 2017 року, укладеному в формі заяви, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови ДКБО як невід`ємну частину договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови ДКБО розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 24 листопада 2017 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду, оскільки правовідносини в зазначеній справі та в даній справі є кредитними, договори в цих справах укладено також у формі анкети-заяви, в якій міститься посилання на окремий документ (Умови, Тарифи в справі Приватбанку та Умови ДКБО в даній справі).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів не підлягають задоволенню.

Судом досліджені документи (договір цесії та договір факторингу), які підтверджують наявність у позивача ТОВ «ФК «Смарт Пей» право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними договорами.

Загальна сума позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню складає 24402,19 грн., з яких:

1.за договором № 601 від 26.06.2018 34,97 грн.:

?34,28 грн. основний борг;

?0,69 грн. проценти.

2.за договором № 501 від 17.10.2018 3467,29 грн.:

?3465,90 грн. основний борг;

?1,39 грн. проценти.

3.за договором № 901 від 15.01.2019 5066,66 грн.:

?5063,35 грн. основний борг;

?3,31 грн. проценти.

4.за договором № 01 від 24.11.2017 15833,27 грн.:

?15833,27 грн. основний борг;

Оцінюючи письмову заяву представника відповідача щодо застосування в даній справі позовної давності, суд керується приписами п. 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якими застосування позовної давності до цивільних правовідносин фактично припинено з 12 березня 2020 року і на даний час не відновлено. Враховуючи дати укладення договорів, з вимог за якими складаються позовні вимоги в даній справі, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. При цьому суд вважає частково обґрунтованим заяву представника відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Представником відповідачки ОСОБА_1 , адвокатом Рясним В.Д., до суду разом з відповідною заявою подано договір про надання правової допомоги від 05.03.2025 та акт наданих послуг за цим договором.

Описом послуг встановлено, що консультація клієнта сторонами оцінена в 1000 гривень; розробка відзиву на позовну заяву та складання клопотання про застосування позовної давності оцінена сторонами в 6000 гривень; представництво інтересів в суді та аналіз чинного законодавства для подання відзиву 1000 грн.

В даному зв`язку суд констатує, що заява про застосування позовної давності судом не задоволена та є такою, що не ґрунтується на приписах ЦК України. З огляду на викладене, сума обґрунтованих витрат на правову допомогу за цим пунктом підтверджена лише в частині складання відзиву на позовну заяву та підлягає зменшенню з 6000 грн. до 3000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суму витрат на правову допомогу суд стягує з позивача на користь відповідача пропорційно до суми позовних вимог, у стягненні якої позивачу відмовлено.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Фінансова компанія «Смарт Пей» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корпус А, офіс 303, ідентифікаційний код юридичної особи в ) заборгованість за договорами № 601 від 26.06.2018 в розмірі 34 (тридцять чотири) гривні 97 копійок, № 501 від 17.10.2018 в розмірі 3467 (три тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 29 копійок, № 901 від 15.01.2019 в розмірі 5066 (п`ять тисяч шістдесят шість) гривень 66 копійок та № 01 від 24.11.2017 в розмірі 15833 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 27 копійок а всього в розмірі 24402 (двадцять чотири тисячі чотириста дві) гривні 19 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Фінансова компанія «Смарт Пей» судовий збір у розмірі 1107 (одна тисяча сто сім) гривень 99 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Фінансова компанія «Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2713 (дві тисячі сімсот тринадцять) гривень 59 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Нікітін