КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9241/24 Головуючий у суді І інстанції Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/4224/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтувало тим, що 14 березня 2018 року ОСОБА_1 уклавз акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») кредитний договір № Z62.00606.003755483.

17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача.

Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 103 343,55 грн, з яких: 41 325,23 грн - заборгованість за основним боргом; 19 374,85 грн - заборгованість за відсотками; 42 643,47 грн - заборгованість за комісіями.

Відповідач у добровільному порядку не погашає наявну заборгованість за кредитним договором, тоді як з моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося йому нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № Z62.00606.003755483 від 14 березня 2018 року у розмірі 103 343,55 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у розмірі 103 343,55 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту надання грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про передачу грошових коштів позичальнику та користування ними.

Також матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості та відсутні достовірні докази відступлення права вимоги, на підставі яких позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідач посилається й на те, що позовні вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором задоволенню не підлягали, оскільки він як військовослужбовець Національної гвардії України (відповідні докази було надано) згідно із частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів, пені та/або комісії за кредитними договорами.

Крім того вказує, що умови договору про нарахування комісії є несправедливими, нарахування позивачем комісії за обслуговування кредиту є неправомірним, а тому суд першої інстанції помилково стягнув з нього заборгованість по комісії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 16 грудня 2024 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням її учасників.

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду апеляційної інстанції не надходив, натомість 23 грудня 2024 року надійшли письмові пояснення позивача на апеляційну скаргу.

За змістом положень частини першої, третьої статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, в якій, зокрема, зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Разом з тим, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).

21 листопада 2024 року Київський апеляційний суд, відкриваючи апеляційне провадження у справі, визначив учасникам справи десятиденний строк з моменту отримання ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало в електронному вигляді користувача ЕСІТС «Електронний суд» 23 листопада 2024 року.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Сторона позивача правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, не просила дозволу апеляційного суду подати додаткові пояснення, а суд за межами строку для подання відзиву на апеляційну скаргу не визнавав їх подання необхідним, тому ці пояснення колегія суддів залишає без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 , яке він додав до апеляційної скарги, витребувано у ТОВ «ФК «ЄАПБ»та АТ «Ідея Банк» деталізований розрахунок заборгованості та виписку по банківському рахунку за кредитним договором № Z62.00606.003755483 від 14 березня 2018 року з врахуванням внесених ОСОБА_1 грошових коштів по цьому кредитному договору.

Копія цієї ухвали була доставлена до електронного кабінету ТОВ «ФК «ЄАПБ» в ЄСІТС «Електронний суд» 14 лютого 2024 року та до електронного кабінету АТ «Ідея Банк» в ЄСІТС «Електронний суд» - 12 лютого 2024 року, про що свідчать звіти про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконано, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку за кредитним договором станом на 09 квітня 2024 року на надійшли.

Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, а тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка сторін відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2018 року ОСОБА_1 уклавз АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z62.00606.003755483, згідно з яким отримав кредит (а.с. 4-7).

17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»укладено договір факторингу № 17112023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей боржників перед клієнтом та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору (а.с. 20, 21).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 17 листопада 2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 103 343,55 грн, з яких: 41 325,23 грн - заборгованість за основним боргом; 19 374,85 грн - заборгованість за відсотками; 42 643,47 грн - заборгованість за комісіями (а.с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач, який набув право вимоги за цим договором, вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення непогашеної суми заборгованості, загальний розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 103 343,55 грн.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статтях 526, 530, 610, 612 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача, який повинен досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки розмір заборгованості входить до предмета доказування, саме на позивача покладався обов`язок надати належні, допустимі і достатні докази на доведення цих обставин.

Довідка про суми заборгованості відповідача, яка складена первісним кредитором (а.с. 19), не є розрахунком заборгованості і не підтверджена первинними бухгалтерськими документами, зокрема, випискою по особовому рахунку боржника, тому безпідставно була визнана судом першої інстанції належним і допустимим доказом у справі.

За змістом статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

У відповідності до частин другої, четвертої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до норми частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилалася на те, що у відповідача перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» виникла заборгованість у загальному розмірі 103 343,55 грн, проте до позовної заяви не додала доказів, які б підтверджували за який період виникла заборгованість і з чого вона складається.

Відповідач не був повідомлений судом про пред`явлений до нього позов, отже не зміг спростувати розмір заборгованості. Скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відповідач додав до апеляційної скарги клопотання про витребування у позивача та банку деталізованого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитним договором, на підставі яких можна було б перевірити правильність нарахованих йому сум заборгованості.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 лютого 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 і витребувано у ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «Ідея Банк» деталізований розрахунку заборгованості та виписку по банківському рахунку за кредитним договором з врахуванням внесених ОСОБА_1 грошових коштів по цьому кредитному договору. Проте ухвала суду виконана не була, витребувані документи до апеляційного суду не надійшли.

Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ»та АТ «Ідея Банк» не надали витребувані у них в судовому порядку документи щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00606.003755483 від 14 березня 2018 року та не повідомили про причини неподання такої інформації, у тому числі із зазначенням строків та порядку її зберігання та підтвердження вчинення відповідних дій на її отримання, у суду апеляційної інстанції наявні обґрунтовані підстави вважати, що нараховані відповідачу сума заборгованості, яка складається із сум заборгованості за кредитом, відсотками та комісіями, не відповідає умовам укладеного договору та вимогам закону.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі додаток до договору факторингу у вигляді витягу з реєстру боржників без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів фактично отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 (провадження № 61-517св18) про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача в заявленому позивачем чи будь-якому іншому розмірі.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, матеріали справи не містять.

Довідка-розрахунок заборгованості, на яку посилався позивач у позові і яка досліджувалася судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності заборгованості.

Зазначена довідка із зазначенням тільки конкретного розміру боргу по кожному виду складових загальної суми заборгованості станом на 17 листопада 2023 року є документом, що створений банком перед відступленням права вимоги позивачу, а інформація, яка зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягав позивач.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Втім, розглядаючи зазначений позов нового кредитора про стягнення з боржника заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, належним чином не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 343,55 грн не відповідає матеріалам справи, ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За приписами частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

На підставі викладеного з позивача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 4 542,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4 542,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній