Справа № 756/4873/25
Провадження № 2-з/756/56/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Ткач М.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зубець М.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зубець М.П. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. Заява обґрунтована тим, що 18.03.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 суму позики в розмірі 40 500,00 доларів США до 18.03.2025, місцем виконання договору є: АДРЕСА_1 . Станом на день подачі заяви грошові кошти заявнику не повернуто, що свідчить про порушення останнім обов`язку, покладеного на нього договором позики. Загальна сума позики та процентів складає 45986,36 доларів США, що еквівалентно 1894366,71 грн за офіційним курсом гривні щодо долару США. Зазначена заборгованість є солідарним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , набутим ОСОБА_2 за час шлюбу та зі згоди ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 має намір подати позов про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як солідарних боржників за договором позики. Ураховуючи значний розмір заборгованості відповідачів, ухилення ними від належного виконання зобов`язання з повернення позики, у заявника є обґрунтовані побоювання щодо невиконання судового рішення без вжиття заходів забезпечення позову. З огляду на недобросовісну поведінку ОСОБА_2 як контрагента за договором, заявник вважає, що після відкриття провадження у справі про стягнення заборгованості, відповідачами будуть вчинені дії, спрямовані на відчуження майна, за рахунок якого може бути задоволено грошові вимоги позивача. Заявник зазначає, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки «DAEWOO», модель «LANOS», рік випуску: 2007, колір: червоний, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.11.2023. При цьому, враховуючи технічні характеристики виявлених об`єктів, орієнтовна вартість подібного майна становить 12 000 - 30 000 доларів США, що є значно меншою ціни позову. Ураховуючи викладене, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , автомобіль марки: DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2007, колір: червоний, номерний знак: НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.11.2023, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , а також на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в межах ціни позову, що станом на 07.04.2025 становить 1894366,71 грн та все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в межах ціни позову, що станом на 07.04.2025 становить 1894366,71 грн, заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам та іншим органам чи особам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які інші дії з державної реєстрації прав щодо майна, належного на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якого позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення 45986,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 07.04.2025 становить 1 894 366,71 грн.

З долучених до заяви матеріалів вбачається, що 18.03.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 , зі згоди ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 40500 доларів США, що станом на день укладання договору за офіційним курсом НБУ складає 1571391,90 грн., та зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 18.03.2025, включно. Проте, як стверджує заявник, у встановлений договором строк такий борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Таким чином предметом позову у даному випадку є стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.04.2025 №421075392, ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,6 кв.м., розмір частки -1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255.

Оскільки право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 , остання може вчинити дії щодо відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 759/3390/18 вказав, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Правозастосовна практика стосовно вирішення питання про забезпечення позову є остаточно сформованою і усталеною.

Суд касаційної інстанції неодноразово роз`яснював у своїх постановах, що предмет спору між сторонами, який виник з приводу стягнення заборгованості (грошових коштів), безпосередньо пов`язаний зі способом забезпечення позову у вигляді арешту майна та з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми боргу, а невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити в майбутньому рішення суду чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 зроблено висновок про те, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 звернуто увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Оскільки предметом позову, який має намір подати до суду позивач, є стягнення коштів у розмірі 45986,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 07.04.2025 становить 1 894 366,71 грн., накладення арешту на вказане вище майно, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Обраний захід забезпечення позову є співмірним з заявленими позивачем вимогами, а тому заява про забезпечення позову в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно залишається в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час.

Також суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що накладення арешту на майно, що полягає в забороні користування даним майном, є неспівмірним з заявленими у позовними вимогами, так як передбачає, в тому числі, можливість заборони користування майном. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а ефективно захистити права позивача зможе саме заборона його відчуження.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, беручи до уваги, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що заяву у цій частині слід задовольнити частково, накласти арешт шляхом заборони відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255, власником якого є ОСОБА_3 , оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження нерухомого майна будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе утруднення виконання рішення.

Також, зі змісту поданої заяви вбачається, що представник заявника просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки: DAEWOO, модель: LANOS, рік випуску: 2007, колір: червоний, номерний знак: НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.11.2023, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 03.04.2025, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), належить транспортний засіб марки «DAEWOO», модель «LANOS», рік випуску - 2007, об`єм (потужність) двигуна - НОМЕР_4 , дата останньої реєстрації - 23.11.2023. Однак, у витягу відсутні індивідуально визначені ознаки транспортного засобу, а саме: реєстраційний номер транспортного засобу, тощо.

Вказане позбавляє суд вирішити питання щодо можливості накладення арешту на вказаний транспортний засіб, про який ідеться у заяві.

Суд наголошує, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно може бути забезпечено тільки за наявності ідентифікуючих ознак цього майна.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зважаючи на наведене, суд позбавлений можливості перевірити обставини, на які заявник посилається, обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині, відтак суд не вбачає підстав для накладення арешту на автомобіль, оскільки суду не надано доказів належності відповідачу транспортного засобу з реєстраційним номером, на який заявник просить накласти арешт.

Стосовно накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , у межах ціни позову, що станом на 07.04.2025 становить 1894366,71 грн та все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , у межах ціни позову, що станом на 07.04.2025 становить 1894366,71 грн. та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам та іншим органам чи особам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які інші дії з державної реєстрації прав щодо майна, належного на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , слід зазначити наступне.

Ініціюючи забезпечення позову у цій частині, заявник не конкретизує переліку майна (рухомого та нерухомого) щодо якого слід застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, не зазначає його ідентифікуючі ознаки та вартість, а також не надає доказів на підтвердження належності цього майна на праві власності відповідачам, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити співмірність заявленого заходу забезпечення позову із вимогами якими заявник має намір звернутися до суду та забезпечити збалансованість інтересів сторін, оскільки сукупна вартість майна відповідачів може перевищувати суму боргу, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд зауважує, що арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому, при накладенні арешту на майно, вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, зокрема, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, не є необхідним.

За вказаних обставин не є необхідним і співмірним додатково забороняти суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти відповідні реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 року у справі № 504/3408/22; від 24.07.2024 у справі №567/459/23.

З огляду на вказане, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зубець М.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви, слід задовольнити частково.

Підстав для зустрічного забезпечення позову, судом не встановлено.

Роз`яснити заявнику, що останній у відповідності до вимог ч. 4 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, повинний пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

Керуючись статтями 149, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зубець М.П. про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 58,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 );

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );

Боржник : ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома та відповідному державному органу для відома та виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М. М. Ткач