Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

17 березня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

- сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 15 747,05 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ТРАНС-ЛІЗИНГ-КОМПАНІ» було укладено Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213329510 від 11 лютого 2023 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов даного полісу, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь третьої особи, якій страхувальник завдасть матеріального збитку страхове відшкодування.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року по справі № 752/22817/23, 22 жовтня 2023 о 00 год. 01 хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Льва Толстого, 35-39 у м. Києві, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР України, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Внаслідок наїзду на перешкоду частина конструкції пошкодженого відбійника відлетіла на транспортний засіб

«Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_2 », який рухався у зустрічному напрямку, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Водій транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н.з. « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 після виявлення у нього ознак алкогольного сп?яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння, що вчинено повторно протягом року після притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_3 ».

Постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.2 ст 130 КУпАП.

Потерпіла особа ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. ПАТ «СК «ВУСО» 25.10.2023 року було здійснено огляд автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт (протокол) огляду ТЗ, фото-таблицю пошкоджень, ремонтну калькуляцію. Факт ДТП від 22 жовтня 2023 року визнаний ПАТ «СК «ВУСО» страховим випадком.

ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 15 747 грн. 05 коп.

29 липня 2024 року між ним та ПАТ «СК «ВУСО» укладено договір про відступлення права вимоги №29/07/2024, згідно умов якого він отримав право вимоги відшкодування шкоди до відповідача.

Посилаючись на наведене та те, що після здійснення виплати страхового відшкодування у ПАТ «СГ «ТАС» виникло право регресної вимоги до відповідача, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ТРАНС-ЛІЗИНГ-КОМПАНІ» було укладено Поліс обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213329510 від 11 лютого 2023 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER» д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року у справі № 752/22817/23, 22 жовтня 2023 о 00 год. 01 хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Льва Толстого, 35-39 у м. Києві, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР України, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Внаслідок наїзду на перешкоду частина конструкції пошкодженого відбійника відлетіла на транспортний засіб

«Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_2 », який рухався у зустрічному напрямку, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Водій транспортного засобу «Land Rover Range Rover» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що вчинено повторно протягом року після притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_3 звернувся в ПАТ «СК «ВУСО» із заявами, в яких просив відшкодувати йому збиток, заподіяний внаслідок ДТП за участю забезпеченого полісом СК «ВУСО» транспортного засобу «Land Rover Range Rover» н.з. НОМЕР_1 .

ПрАТ «СК «ВУСО» 25.10.2023 року було здійснено огляд автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт (протокол) огляду ТЗ, фото-таблицю пошкоджень, ремонтну калькуляцію.

Факт ДТП від 22 жовтня 2023 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №2325896-1 від 03.11.2023 року.

ПрАТ «СК «ВУСО» проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 15 747,05 грн, що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування №52405 від 03 листопада 2023 року.

Згідно страхового акту №2325896-1 від 03.11.2023 року, сума страхового відшкодування в розмірі 15 747,05 грн, перерахована на рахунок потерпілої особи ОСОБА_3 , в рахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_4 ».

29 липня 2024 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213329510 від 11 лютого 2023 року.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В пункті 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень абзацу «а», «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» cтраховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов:

38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)

Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин, законом було прямо встановлено право на стягнення коштів в порядку регресу, виплачених страховиком у випадку здійснення ним виплати страхового відшкодування потерпілому в порядку вимог ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 жовтня 2023 о 00 год. 01 хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover», д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Льва Толстого, 35-39 у м. Києві, у порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 ПДР України, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Внаслідок наїзду на перешкоду частина конструкції пошкодженого відбійника відлетіла на транспортний засіб «Volkswagen Passat», д.н.з. « НОМЕР_2 », який рухався у зустрічному напрямку, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Водій транспортного засобу «Land Rover Range Rover» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що встановлено постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року справа №752/22817/23, яка набрала законної сили.

ПАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 15 747,05 грн.

29 липня 2024 року ПАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 уклали договір №29/07/2024 про відступлення права вимоги.

Відтак, позивач набув права вимоги до відповідача як винної особи про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, приймаючи до уваги, що вина відповідача встановлена постановою суду, те, що останній на момент ДТП перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на такий стан відмовився, а ПАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , відшкодовано шкоду ОСОБА_3 , який є потерпілою особою внаслідок ДТП, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 15 747,05 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які останній очікує понести у даній справі становить 12 793,30 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач подав суду:

- договір про надання правової (правничої) допомоги за №88 від 01 лютого 2024 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Дмитром Євгеновичем, пунктом 4.1.1 якого сторони погодили, що вартість послуг адвоката за даним договором визначається на підставі фактично виконаних робіт (послуг) і підписаних актів виконаних робіт. Вартість послуг розраховується до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місять становить 3028 грн. Виходячи з зазначеного, сторони погодили, що розмір на правову (правничу) допомогу становить 3028 грн за 1 год. роботи адвоката;

- додаткову угоду за №1 від 18 жовтня 2024, що є Актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №88 від 01 лютого 2024 року, згідно якого загальна вартість послуг адвоката становить 12 793,30, та складається з: вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції 1059,80 грн; підготовка та відправка адвокатських запитів до ГУНП в м. Києві, Голосіївського районного суду м. Києва, МТСБУ 1059,80 грн; підготовка позовної заяви 6 056,00 грн; підготовка процесуальних документів 1059,80 грн; підготовка заяви 529,90 грн; представництво інтересів позивача в суді 3028 грн;

- квитанцію до прибуткового ордера від 18 жовтня 2024 року, згідно якої ОСОБА_4 отримав від ФОП ОСОБА_1 12 793,30 грн.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

Відповідач в судове засідання не з`явився та будь-яких клопотань щодо зменшення витрат на правову допомогу суду не подавав.

Разом з тим, судом встановлено, що у суму витрат на правову допомогу 12 793.30 грн включено витрати за представництво інтересів позивача у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області на суму 3028 грн та підготовка заяв, клопотань Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області (в межах даного провадження) на суму 529.9 грн. Однак, адвокат Трикоз Д.Є. участі у судових засідання не приймав та будь-яких клопотань, заяв в межах даного провадження суду не подавав, а тому такі витрати до стягнення не підлягають.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9235.40 грн, виходячи із наступного розрахунку: 12 793.30- 3028-529.9 грн.

Крім того, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263, 265, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15 747 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок сім) грн 05 коп матеріальних збитків в порядку регресу, 1211, 20 грн сплаченого судового збору та 9235, 40 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце знаходження - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне рішення складено 24 березня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька