ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/507/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Шапран В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства „Сенс Банк", 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 12.11.2020 року між Акціонерним товариством „Альфа-Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Сенс Банк", та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та зареєстрований у реєстрі за №7087. За п.1.1 даного договору продавець АТ „Альфа-Банк" передає у власність (продає), а покупець ОСОБА_2 приймає у власність (купує) нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 і сплачує за нього ціну, визначену цим договором. Відповідно до п.2.1 даного договору купівлі-продажу квартири за домовленістю сторін вартість майна складає 1 267 245 грн., які сплачені покупцем на рахунок продавця до моменту підписання цього договору. В абз.2, п.2.1 зазначеного договору сторони підтверджують своїми підписами проведення повного розрахунку, зазначена ціна встановлена за згодою сторін цього договору, є остаточною і не підлягає будь-яким змінам. 12.11.2020 року до підписання вказаного договору ОСОБА_2 переказала на розрахунковий рахунок АТ „Альфа-Банк" 1 267 245 грн. вартості спірної квартири та 12 672 грн. 50 коп. сплати судового збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Також 12.11.2020 року між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого банк-продавець передав ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 . На підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року між АТ „Альфа-Банк" і ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55115802 від 12.11.2020 року, відповідно до якого за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 1.2 договору передбачено, що майно належить продавцю на підставі іпотечного договору №028/15-351, посвідченого 05.07.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С. за реєстровим номером №2487. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.09.2020 року, номер запису про право власності: 38485877, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Також продавець АТ „Альфа-Банк" за змістом п.1.5 договору гарантував, що жодна особа не має права користування чи оренди майном та його частин. В п.1.6 договору продавець гарантує, що: незастережених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання майна за цільовим призначенням, немає; від покупця ( ОСОБА_2 ) не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього договору; що жодних самочинних перепланувань чи переобладнань на момент укладення цього договору в майні без установленого дозволу або без належно затвердженого проєкту продавцем не проводилось, до моменту укладення цього договору майно нікому іншому не подароване, іншим способом не відчужене; майно під забороном (арештом) чи у заставі не перебуває, в податковій заставі не перебуває; майно як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане; обмежень щодо використання майна за призначенням (сервітути, тощо), немає, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо майна, немає. Не дивлячись на запевнення відповідача про відсутність прав у третіх осіб на спірну квартиру, в серпні 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_4 до АТ „Альфа-Банк" і ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння. Майном в даній цивільній справі виступала спірна квартира, придбана позивачкою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року по цивільній справі №753/9161/22 позов ОСОБА_4 задоволено частково, витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , в задоволенні частини позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 25.10.2023 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10.04.2024 року Постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2023 року частково скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За результатом повторного апеляційного розгляду Постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2024 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року було залишено без змін. Таким чином, у ОСОБА_2 була витребувана спірна квартира у зв`язку зі свідомим порушенням АТ „Альфа-Банк" законних прав ОСОБА_4 і незаконною реєстрацією права власності на вказане нерухоме майно за АТ „Альфа-Банк". За таких обставин покупець має право вимагати від продавця, а продавець зобов`язаний відшкодувати покупцю вартість понесених збитків у зв`язку з незаконним продажем спірної квартири. Згідно висновку про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ „Експертна оцінка майна" Троценко А.О. від 5.11.2024 року, вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 676 554 грн. Тобто позивач та її представник просять стягнути з відповідача на користь позивача 2 676 554 грн. вартості спірної квартири на час розгляду справи, 12 672 грн. 50 коп. сплати судового збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, 7 750 грн. 10 коп. судового збору, сплаченого позивачем при подачі апеляційної скарги, 24 810 грн. судового збору при подачі касаційної скарги та 100 000 грн. моральної шкоди, яку позивачу було завдано відповідачем.

Представник відповідача АТ „Сенс Банк" Півторак Т.О. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі та пояснив, що 5.07.2007 року АКБСР „Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк", яке перейменоване в АТ „Сенс Банк", та ОСОБА_6 був укладений договір кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 220 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних строком до 4.07.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБСР „Укрсоцбанк" та ОСОБА_6 були укладені два іпотечні договори №028/15-350, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2 та №028/15-351, за яким в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 , які перебували у власності іпотекодавця ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 22.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. заведено спадкову справу №4/2016 на майно померлого ОСОБА_6 і 29.06.2016 року вказаним приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 доньці померлого ОСОБА_4 , яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00). Згідно п.4.5 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Банку може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. 28.09.2020 року АТ „Альфа-Банк" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. за проведенням державної реєстрації права власності на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 2.10.2020 року приватним нотаріусом Юдіним М.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ „Альфа-Банк". 12.11.2020 року між АТ „Альфа-Банк" та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та зареєстрований у реєстрі за №7087, за яким спірна квартира перейшла у власність до ОСОБА_2 . Однак рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року спірну квартиру було витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 . Вказаним договором була зазначена ціна квартири у 1 267 245 грн., яка є остаточною і не підлягає ніяким змінам. Також на момент укладення договору купівлі-продажу квартири він відповідав всім ознакам дійсності правочину і не був судом визнаний недійсним. Відповідачу про існування прав третіх осіб на об`єкт продажу стало відомо лише з моменту пред`явлення позову ОСОБА_4 до АТ „Альфа-Банк", ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. На підтвердження розміру завданих збитків позивач надала звіт про оцінку спірної квартири, яка станом на 5.11.2024 року складає 2 676 554 грн. Даний звіт був здійснений з порушення Національного стандарту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Уккраїни від 10.09.2003 року №1440, оскільки оцінювачем не здійснений особистий огляд досліджуваної квартири і виконаний порівняльним способом. Розмір моральної шкоди позивачем взагалі нічим не підтверджений. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. в судові засідання не з`явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином (а.с.72; 75; 77; 82; 85; 87; 89; 92; 113; 115; 117; 137-140), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини.

Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачає ч.1, ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Як встановлено судом, 12.11.2020 року між Акціонерним товариством „Альфа-Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Сенс Банк", та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. та зареєстрований у реєстрі за №7087 (а.с.13-15). За п.1.1 даного договору продавець АТ „Альфа-Банк" передає у власність (продає), а покупець ОСОБА_2 приймає у власність (купує) нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 і сплачує за нього ціну, визначену цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу квартири за домовленістю сторін майно продається за ціною 1 267 245 грн., які сплачені покупцем на рахунок продавця із зазначенням платежу „Оплата від ОСОБА_2 за придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 без ПДВ" до моменту підписання цього договору (а.с.13-14). В абз.2, п.2.1 даного договору сторони підтверджують своїми підписами проведення повного розрахунку, зазначена ціна встановлена за згодою сторін цього договору, є остаточною і не підлягає будь-яким змінам.

Як регламентує ч.1, ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Ксерокопія квитанції №52-2021К підтверджує, що 12.11.2020 року ОСОБА_2 сплатила на розрахунковий рахунок АТ „Альфа-Банк" 1 267 245 грн., де в графі „призначення платежу" зазначено: „Оплата від ОСОБА_2 за придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 без ПДВ" (а.с.16). Також, сплачуючи вказаному продавцю зазначену вартість спірної квартири, ОСОБА_2 в той же день згідно квитанції №52-2077К від 12.11.2020 року сплатила до укладення договору купівлі-продажу квартири 12 672 грн. 50 коп. сплати судового збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджено також документально (а.с.16).

Як наголошує ч.1, ст.659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо)

Також продавець АТ „Альфа-Банк" за змістом п.1.5 договору купівлі-продажу квартири гарантував, що жодна особа не має права користування чи оренди майном та його частин. В п.1.6 договору продавець гарантує, що: незастережених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання майна за цільовим призначенням, немає; від покупця ( ОСОБА_2 ) не приховано обставин, які мають істотне значення для укладення цього договору; що жодних самочинних перепланувань чи переобладнань на момент укладення цього договору в майні без установленого дозволу або без належно затвердженого проєкту продавцем не проводилось, до моменту укладення цього договору майно нікому іншому не подароване, іншим способом не відчужене; майно під забороном (арештом) чи у заставі не перебуває, в податковій заставі не перебуває; майно як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане; обмежень щодо використання майна за призначенням (сервітути, тощо), немає, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо майна, немає (а.с.13).

Крім того, 12.11.2020 року між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого банк передав ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року між АТ „Альфа-Банк" і ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55115802 від 12.11.2020 року, відповідно до якого за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак в серпні 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_4 до АТ „Альфа-Банк" і ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння. Майном в даній цивільній справі виступала спірна квартира, придбана позивачкою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року по цивільній справі №753/9161/22 позов ОСОБА_4 задоволено частково, витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , в задоволенні частини позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.19-26).

Вказаним судовим рішення суду першої інстанції було встановлено наступне:

„Судом встановлено, що 05.07.2007 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк", перейменоване в АТ "Сенс Банк" та ОСОБА_6 укладено договір кредиту №028/25-269, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 220 000,00 дол. США на споживчі цілі строком до 04.07.2017 зі сплатою 13,5 % річних. Також 05.07.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ „Альфа-Банк", перейменоване в АТ "Сенс Банк" та ОСОБА_6 на забезпечення виконання кредитного договору укладено іпотечні договори: №028/15-351, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Онищенко В.С., відповідно до умов якого банку в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_2 , що є власністю іпотекодавця та №028/15-350, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Онищенко В.С., відповідно до умов якого банку в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця.

ОСОБА_6 , 1963 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. заведено спадкову справу №4/2016 щодо майна ОСОБА_6 , 1963 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.05.2013 року ОСОБА_4 , дочка померлого ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину в силу закону, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .

29.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. позивачу ( ОСОБА_4 ) видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1 .

29.06.2016 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 . Викладені обставини сторонами не заперечуються.

Судом також встановлено, що у матеріалах спадкової справи №4/2016 наявне повідомлення за вих. № 244/02-14 від 29.06.2016, яким ПАТ "Укрсоцбанк" повідомлялось про видачу ОСОБА_4 свідоцтва на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, з наданої представником позивача копії відзиву ПАТ "Укрсоцбанк" на позовну заяву у справі №753/2615/18, датованого 04.05.2018, вбачається, що банку станом на 04.05.2018 було відомо про факт смерті ОСОБА_6 .

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про пред`явлення ПАТ "Укрсоцбанк" вимоги до спадкоємця, після померлого ОСОБА_6 , у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1181 ЦК України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 28.09.2020 АТ «Альфа-банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. за проведенням державної реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

02.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. прийнято рішення №54389371 провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-банк».

В подальшому, 12.11.2020 між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №7087, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_2 .

Враховуючи предмет спору та встановлені обставини справи, дослідженню та правовій оцінці підлягає питання дотримання встановлених законом строків пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця та питання законності вибуття спірного майна з володіння спадкоємця.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька. Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ "Укрсоцбанк" стало відомо про факт смерті ОСОБА_6 щонайпізніше 04.05.2018 року.

Строк виконання договору кредиту №028/25-269, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та позичальником ОСОБА_6 , визначений 04.07.2017 року.

Разом з тим заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30.10.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.07.2013 у справі № 02/2-1752/12 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості в сумі 236 145,85 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.11.2010 складало 1 874 454,92 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Жодних доказів того, що АКБ «Укрсоцбанк» у визначені законом строки ст.1281-1282 ЦК України зверталося до нотаріуса з претензіями від кредитора спадкодавця чи з вимогами до спадкоємця матеріали справи не містять.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Отже, банк пропустивши строки пред`явлення вимог до спадкоємця визначені статтею 1281 ЦК України, відтак втратив право вимоги як за основним, так і за додатковим зобов`язанням.

Відповідно державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 та подальше її відчудження Банком ОСОБА_2 є незаконними."

Постановою Київського апеляційного суду від 25.10.2023 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.04.2024 року Постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2023 року частково скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатом повторного апеляційного розгляду Постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2024 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року було залишено без змін (а.с.27-39). Вказаним судом рішенням суду апеляційної інстанції також були підтверджені встановлені факти судом першої інстанції про те, що реєстрація права власності спірної квартири АДРЕСА_1 за АТ „Альфа-Банк" відбулась незаконно з порушенням діючого законодавства і таким чином вибула з володіння ОСОБА_4 поза волею останньої. При цьому банк ще з травня 2018 року знав про смерть іпотекодавця ОСОБА_6 , але не звернувся вчасно з вимогою до спадкоємця про реалізацію своїх прав як кредитора.

Таким чином, у ОСОБА_2 була витребувана спірна квартира у зв`язку зі свідомим порушенням АТ „Альфа-Банк" законних прав ОСОБА_4 і незаконною реєстрацією права власності на вказане нерухоме майно за АТ „Альфа-Банк".

Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

За приписами ч.1, ст.661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Згідно ч.4, ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.122 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що навіть у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 93), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 125.6.3)).

Як зазначено у правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду від 3.07.2023 року у справі №369/6092/20 у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (частина перша статті 661 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм закону свідчить про те, що положення статті 661 ЦК України є частиною системи правил про наслідки евікції товару (тобто відсудження у покупця придбаного ним майна, товару на підставі того, що продаж був незаконним).

Продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо) (стаття 659 ЦК України).

Це зумовлено тим, що продавець повинен мати право продажу товару (стаття 658 ЦК України) і, відтак, гарантувати покупцю чистоту правового титулу, що його покупець набуває за відповідним договором купівлі-продажу. Якщо продавець цього обов`язку не виконує або виконує його неналежно, то для покупця створюється загроза евікції - вилучення речі у титульного володільця третьою особою, що має на цю річ те чи інше право, яке не погашається встановленням нового правового титулу на річ. Таке право може бути як речовим, так і зобов`язальним, але у будь-якому разі повинно передбачати можливість позбавити покупця володіння річчю на користь носія такого права. Віндикація є одним з характерних і найпоширеніших (але далеко не єдино можливим) варіантів евікції речі.

Унаслідок евікції покупець позбавляється можливості панування над річчю в обсязі, що набувався ним на підставі відповідного договору купівлі-продажу, або обмежується в такому пануванні. А тому не має значення, чи річ витребувана у набувача (покупця) у цілому, чи він лише позбавився статусу одноосібного власника і натомість став співвласником, речі у певній частці (чи навіть в режимі спільної часткової власності). Відтак, у будь-якому з наведених варіантів є підстави для стягнення збитків із продавця за правилами статті 661 ЦК України.

У статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю евікцією товару. При цьому спеціальних правил щодо визначення складу та розміру таких збитків стаття 661 ЦК України не містить, фактично відсилаючи до загальних положень статей 22 і 623 ЦК України.

Положення частини третьої статті 623 ЦК України конкретизують загальний принцип повного відшкодування (частина третя статті 22 ЦК України), а тому є справедливими й для будь-яких інших правовідносин, крім зобов`язальних. Оскільки у будь-якому випадку йдеться про те, що кредитор має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення. При ухваленні рішення про стягнення збитків, суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора.

Отже, суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подачі позову. Але застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням: принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача).

Також у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №640/14719/15-ц (провадження №61-18323св18) зазначено, що Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. У разі якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до його продажу.

Разом з тим, вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постановах від 31.05.2021 року у справі №127/6582/16-ц (провадження №61-2724св21); від 6.10.2021 року у справі №460/2694/17 (провадження №61-6146св21).

Таким чином, враховуючи вказані вище положення в зазначених джерелах права, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка ОСОБА_2 12.11.2020 року придбала спірну квартиру в АТ „Альфа-Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Сенс Банк", яке у незаконний спосіб 2.10.2020 року набуло право власності на дане нерухоме майно, а в подальшому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2023 року, яке набрало законної сили, квартира АДРЕСА_1 була витребувана у позивача на користь попередньої власниці ОСОБА_4 , тому ОСОБА_2 має право на відшкодування завданих їй збитків як покупцю нерухомого майна продавцем в особі його правонаступника, який знав про наявність прав третьої особи на об`єкт продажу, але свідомо не повідомив про вказане покупця, при цьому ОСОБА_2 як покупець не знала і не могла знати про наявність цих підстав.

Як регламентує ч.3, ст.623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Як пояснили в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , після придбання спірної квартири 12.11.2020 року позивач ОСОБА_2 здійснила в ній ремонт, замінивши всі в ній комунікації на нові, тобто, збільшивши її ринкову вартість.

Згідно висновку про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ „Експертна оцінка майна" Троценко А.О. від 5.11.2024 року, вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 5.11.2024 року становить 2 676 554 грн. (а.с.40-55).

Аналізуючи докази, зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з відповідача АТ „Сенс Банк", як правонаступника АТ „Альфа-Банк", на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути 2 676 554 грн. завданих збитків продажем спірної квартири, яка була витребувана у позивача на користь третьої особи за рішенням суду як вартість нерухомого майна на час розгляду справи. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і 12 672 грн. 50 коп. сплати судового збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна як необхідний платіж покупця при здійснення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд не може покласти в основу рішення пояснення представника відповідача Півторака Т.О. про те, що ціна спірної квартири складала 1 267 245 грн. в день укладення правочину між сторонами, і є остаточною та не підлягає ніяким змінам за змістом договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року, також на момент укладення вказаного договору він відповідав всім ознакам дійсності правочину і не був судом визнаний недійсним, відповідачу про існування прав третіх осіб на об`єкт продажу стало відомо лише з моменту пред`явлення позову ОСОБА_4 до АТ „Альфа-Банк", ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, звіт про оцінку спірної квартири, яка станом на 5.11.2024 року складає 2 676 554 грн., був здійснений з порушення Національного стандарту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Уккраїни від 10.09.2003 року №1440, оскільки оцінювачем не здійснений особистий огляд досліджуваної квартири і виконаний порівняльним способом, оскільки спростовуються описаними вище нормами права та доказами по справі, крім того оцінювач сам вправі обирати спосіб здійснення оцінки нерухомого майна.

Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивач отримала психологічні переживання та моральні страждання від завданих їй збитків продажем відповідачем спірної квартири, яку рішенням суду у неї було витребувано на користь третьої особи, що природньо зрозуміло, з цього приводу їй прийшлось змінити спосіб свого життя через неможливість користування, володіння і розпорядження придбаним нерухомим майном, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 000 грн. моральної шкоди, в задоволенні решти суми необхідно відмовити, оскільки вона не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

За правилами ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, тому саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, заявлений в межах позову та інші судові витрати, зазначені в тексті позову.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 76-80; 81; 133; 137; 141; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.41 Конституції України, ст.321; 623; 626; 638; 655; 656; 659; 661; 691; 1166; 1167 ЦК України, п.122 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17; Постанови Верховного Суду від 3.07.2023 року у справі №369/6092/20; Постанови Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №640/14719/15-ц (провадження №61-18323св18); ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81, ч.4, ст.82 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі", п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства „Сенс Банк", () на користь ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2 721 786 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків, 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 16 351 грн. 20 коп. судового збору, а всього 2 758 137 грн. 80 коп.

В задоволенні частини позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства „Сенс Банк", 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про відшкодування 80 000 грн. моральної шкоди відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя :