Справа № 487/4090/24
Провадження № 2/487/256/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочена назва АТ «А-БАНК») до ОСОБА_1 , в якій просить Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 19.05.2020 року у розмірі 45 338,70 грн та судові витрати у розмірі 3028,00 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Проте умови договору відповідач не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою суду від 09 травня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

04 грудня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, який сформований в системі «Електронний суд» адвокатом Козак І.С. Відзив обґрунтований тим, що наданий відповідачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений з ними. Анкета-заява не містить умов про нарахування відсотків, пені та штрафів. Паспорт споживчого кредиту не може розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного відповідачем кредитного договору. Наголошує, що позивач не підписувала умови договору з порядком нарахування та сплати відсотків. Представник не погоджується з тим, що користуючись кредитними коштами, відповідач підтвердила свою згоду із запропонованими умовами кредитування, адже, зокрема, списання банком відсотків по кредиту здійснювалось банком з власної волі без з`ясування того для погашення якого боргу (по тілу кредиту чи по відсоткам) позичальник сплачує кошти. На підставі викладеного, представник просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам в сумі 20 677,13 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав.

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку:

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 19.05.2020 між Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві «АКЦЕНТ-БАНК».

Відповідно до Анкети-заяви, підписанням цієї анкети відповідач підтверджує, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», Тарифами та Паспортом споживчого кредиту до укладання цієї угоди. Умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підтвердила, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір про надання банківських послуг.

Вказані анкета-заява підписана сторонами договору.

До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Проте наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», який є складовою договору про надання банківських послуг, не містить ні особистого підпису відповідача, ні їх підписання у іншій спосіб, який можна було б ідентифікувати, як узгодження з позичальником умов кредитування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відтак, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.05.2020 шляхом підписання Анкети-заяви.

За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами та повинен складатися із узгоджених та підписаних анкети-заяви позичальника до договору про надання банківських послуг, підписаний позичальником лише в частині анкети-заяви.

19.05.2020 відповідач підписав простим електронним цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій.

Однак, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) відступив від висновку, викладеного у постановах КЦС від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі № 313/346/20 та від 26.12.2019 у справі №467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

У цій постанові ВС вказав, що паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи ці висновки, суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування судової практики, викладеної у постановах КЦС від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі № 313/346/20 та від 26.12.2019 у справі №467/555/19.

Отже, паспортом споживчого кредиту не підтверджується узгодження сторонами основних умов кредитування, зокрема сплати процентів за користування кредитом, комісії.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14.04.2024 становить 45338,70 грн і складається з: 24661,57 грн заборгованість за тілом кредиту; 20677,13 грн заборгованість по відсоткам.

Однак, анкета-заява від 19.05.2020, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту, процентної ставки.

Відтак, вимога Банку про стягнення заборгованості по процентам є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Разом з цим, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх Постановах, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Довідкою позивача підтверджується, що відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до грудня 2024 року.

Згідно з довідкою за лімітами, 19.05.2020 відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн, 23.02.2024 24 700 грн.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою по картці за період з 19.05.2020 по 14.04.2024.

Із вказаної виписки встановлено, що позивачем розрахована заборгованість із застосуванням ним процентів, які списувались з кредитного ліміту, внаслідок чого збільшувалась заборгованість.

Однак, як зазначено вище, нарахування процентів сторонами не узгоджено, тому суд дійшов висновку, що банку можливо було очікувати лише на повернення грошей, отриманих відповідачем у якості кредитного ліміту, без додаткового нарахування процентів за їх використання, та подальшого їх включення до суми простроченого тіла кредиту.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з виписки по картці, за період відповідачем витрачено 122426,08 грн, з яких неузгоджені проценти у сумі 35291,77 грн та комісія 1455,39 грн, тобто фактично витрачено 85678,92 грн. Сума зарахувань 77884,69 грн. Отже, сума заборгованості, без урахування неправомірно нарахованих процентів, складає 7 794,23 грн (85678,92-77884,69) та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог (17%), що становить 514,76 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 19.05.2020 станом на 14.04.2024 у розмірі 7 794,23 грн заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у розмірі 514,76 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, , МФО № 307770.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 26 березня 2025 року.

Суддя: З.М. Сухаревич