ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/5095/24
Номер провадження 22-ц/818/2147/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мельник Р. В.,

представника відповідача адвоката Лаєвської М. Л.,

представника Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Гузенко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року в складі судді Назаренко О.В. по справі № 635/5095/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Роганської селищної ради, служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Роганської селищної ради, служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про визнання батьківства.

Позов мотивовано тим, що з осені 2016 року він із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, у 2020 році у них народилась дочка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок збройної агресії рф проти України ОСОБА_3 загинула.

27 березня 2022 року ОСОБА_4 забрав ОСОБА_2 .

Вказував, що встановлення факту батьківства необхідно для піклування за донькою ОСОБА_4 , оскільки на даний час опіку над дитиною оформив ОСОБА_2 , та не дає можливості бачитися з дитиною.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_5 просив визнати його батьком ОСОБА_4 , 2020 року народження, яка народилася у місті Харкові.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_4 . Зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 635/4574/24 за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , заінтересовані особи Служба у справах дітей, служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усиновлення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки клопотання про призначення експертизи не містить анкетних даних дитини, щодо якої заявлені вимоги про встановлення батьківства, суд не вбачав підстав для задоволення вказаного клопотання.

Також, в провадженні Харківського апеляційного суду перебуває справа № 635/4574/24 за заявою ОСОБА_2 про усиновлення ОСОБА_4 , а тому враховуючи тісний матеріально-правовий зв`язок між справою про встановлення батьківства щодо усиновленої дитини та справою про усиновлення цієї дитини, суд першої інстанції вважав за необхідне зупинити провадження у справі № 635/5095/24 до закінчення апеляційного перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції у справі № 635/4574/24.

На вказане судове рішення 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду та призначити молекулярно-генетичну експертизу для встановлення його батьківства щодо ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що розбіжності у анкетних даних дитини могли бути усунуті шляхом уточнення документів у процесі розгляду справи, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні експертизи.

Вказував про відсутність підстав для зупинення провадження, оскільки факт усиновлення дитини не виключає його права встановити біологічне батьківство та ініціювати подальший перегляд рішення про усиновлення. У разі встановлення батьківства рішення про усиновлення може бути переглянуто в окремому провадженні.

Справа про визнання батьківства була порушена раніше, ніж справа про усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , проте ОСОБА_2 свідомо затягував судовий процес та ухилявся від отримання судових повісток, що призвело до затягування судового розгляду.

18 березня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лаєвська Марине Леніківна, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що впродовж розгляду справи позивачем не було приведено у відповідність клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи з анкетними даними дитини, а тому висновки суду про відмову у задоволенні клопотання є обґрунтованими.

Відповідно до поданого ОСОБА_1 клопотання, останній просив поставити на вирішення експертів такі питання: «Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , матір`ю якої є? Чи являється ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_4 ?»

Проте, відповідно до матеріалів справи, вимоги заявлені стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що не залучена до участі у справи.

Також посилався на висновки, викладені Постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року, справа № 466/10464/16-ц, провадження № 61-12736св19, за яким у разі постановлення ухвали про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи до ухвалення рішення суду по суті спору, її оскарження можливо в апеляційному порядку одночасно з оскарженням такого судового рішення, у зв`язку з чим вказував про відсутність підстав для вирішення питання про призначення експертизи судом апеляційної інстанції.

Заява про усиновлення подана 30 квітня 2024 року, позовна заява про визнання батьківства була подана 16 травня 2024 року, що спростовує доводи ОСОБА_1 щодо черговості подання позовів.

Під час ухвалення рішення про усиновлення суд не мав інформації про існування справи про визнання батьківства, служба яка уповноважена примати участь у таких справах - не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_1 .

Крім того, останній не звертався із заявами про розшук малолітньої ОСОБА_4 ані до органів внутрішніх справ, ані до служб у справах дітей. Вказані органи повідомлені про те, що ОСОБА_1 вважає себе батьком ОСОБА_4 та з`ясовує її місце знаходження.

Заслухавши суддю-доповідача, позивач ОСОБА_1 та його представника адвоката Мельник Р. В., які підтримали апеляційну скаргу, представників відповідача адвокат Лаєвську М. Л. та Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Гузенко В. В., які проти скарги заперечували, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 16 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Роганської селищної ради, служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про визнання батьківства.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено справу до розгляду.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про призначення експертизи на вирішення якої просив поставити такі питання: «Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , матір`ю якої є? Чи являється ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_4 ?».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_4 . Зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 635/4574/24 за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , заінтересовані особи Служба у справах дітей, служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усиновлення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 звернулися до суду з заявою про усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї Харківської районної військової адміністрації, Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2024 року заяву задоволено. Усиновлено ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_4 . Внесені зміни до актового запису № 295 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 02 лютого 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) наступного змісту: у графі «по-батькові дитини» - « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_11 »; у графі «батько» - « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_2 , громадянин України», у графі «мати» - « ОСОБА_3 , громадянка України» змінено на « ОСОБА_7 », залишено інші відомості без змін. Анулювано свідоцтво (серія НОМЕР_1 ) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 02 лютого 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Видано нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у зв`язку з чим ухвалами Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року зупинене провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї Харківської районної військової адміністрації, Перший відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усиновлення до набрання законної сили рішенням у справі № 635/5095/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради, про визнання батьківства.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2023 року у справі № 380/7845/21, необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі з`явлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами; призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частини 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Вирішуючи питання по зупинення провадження, суд першої інстанції вказував про неможливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання батьківства щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до апеляційного перегляду справи за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про усиновлення вказаної дитини.

Проте, судом першої інстанції не зазначено, які саме факти, що мають в подальшому розцінюватися як преюдиціальні, що повинен встановити суд при розгляді справи № 635/4574/24 і які він не може самостійно встановити у межах даної справи.

Сам факт розгляду справи про усиновлення дитини в іншому судовому провадженні не виключає обставини можливої біологічної спорідненості ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки спірні обставини можливо встановити в межах даної судової справи, в тому числі шляхом призначення молекулярно-генетичної експертизи.

Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Судова колегія зауважує, що наявність неточностей у клопотанні про призначенні експертизи не може бути підставою для відмову у проведені молекулярно-генетичної експертизи, оскільки такі недоліки можуть бути усунуті в ході розгляду справи, у тому числі й в судовому засіданні.

Крім того, при вирішенні питання про усиновлення необхідність у проведенні молекулярно-генетичної експертизи відсутня, оскільки батьківськи права та й обов`язки набуваються з інших підстав, ніж кровне споріднення. Тобто, обставини, на які посилається позивач, не можуть бути встановлені у справі № 635/4574/24.

Таким чином, матеріали даної цивільної справи та зібрані по цій справі докази дозволять встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Доводи відповідача про незалучення ОСОБА_7 до участі у справи не є обставинами, що унеможливлює розгляд даної справи, оскільки можуть бути усунуті шляхом залучення цієї особи до участі у справі у якості відповідача. Також, рішення суду, на підставі якого ОСОБА_7 зазначена матір`ю ОСОБА_4 , наразі є предметом апеляційного перегляду.

Щодо заперечення ОСОБА_2 про відсутність підстав для вирішення питання про призначення експертизи, оскільки ухвала про відмову у призначенні експертизи не підлягає апеляційному перегляду, то оскаржуваною ухвалою також вирішено питання про зупинення провадження по справі.

Відповідно до частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі (п. 14).

Отже, ухвала Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладене, ухвала Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6, 8 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи - закрити.

Апеляційну скаргу в цій частині повернути заявнику.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 року в частині зупинення провадження задовольнити.

Клопотання про зупинення провадження у справі залишити без задоволення, справу направити до Харківського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина