КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2618/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Грушкою Володимиром Ігоровичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А.,

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У серпні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Вказує, що ОСОБА_1 є власником групи нежитлових приміщень №129б, площею 119,7 м2, АДРЕСА_1, площею 60,8 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

13 січня 2021 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та ОСОБА_1 укладено договір №310661-04 на постачання теплової енергії.

Вказує, що відповідно до пункту 1 додатку 3 до договору розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію позивачем проводяться згідно із тарифами, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку для КП "Київтеплоенерго" за кожну відпущену Гігакалорію (Гкал/грн).

Згідно пункту 2 додатку 4 до договору відповідач до початку кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформляє договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

За період постачання постачальником теплової енергії у гарячій воді (з грудня 2020 року по червень 2021 року включно) при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до договору.

Вказує, що позивачем належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія за договором.

Порушуючи умови договору, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з грудня 2020 року по червень 2021 року включно утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 58 240,14 гривень.

Відповідно до пункту 7 додатку 4 до договору відповідач на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Початком нарахування пені за прострочення зобов`язання є наступний день, коли воно мало бути виконано за умовами договору, тобто з 11 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, протягом шести місяців в межах одного року. Таким чином, пеня за прострочення виконання зобов`язання відповідно до розрахунку складає 1 798,30 гривень.

З посиланням на частину 2 статті 625 ЦК України вказує, що розмір інфляційних втрат становить 1 754,98 гривень, 3% річних - 511,76 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з відповідача на користь КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 58 240,14 гривень, пеню в розмірі 1 798,30 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 1 754,98 гривень, три відсотки річних у розмірі 511,76 гривень. Стягнути судовий збір.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги за теплову енергію у розмірі 58 240,14 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 754,98 грн, 3% річних в сумі 511,76 грн та пеню в розмірі 1 798,30 грн, судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Грушкою В.І. подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на не правильно та не повно установлені обставини у справі, не правильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що Договір №310661-04 на постачання теплової енергії від 13 січня 2021 року не підписаний ОСОБА_1 , а підписаний іншою особою.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували повноваження особи на підписання договору від імені ОСОБА_1 .

Посилається на порушення позивачем порядку подання доказів, встановленого частиною 2 статті 83 ЦПК України.

Звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок основного боргу за теплову енергію, проведений по будинку АДРЕСА_1 , до якого відповідач не має відношення.

При цьому, розрахунок проведений без урахування показань засобу вимірювальної техніки, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії.

Надані позивачем розрахунки не відображають спожиті Гкал, а площа у прив`язці до якої проводились нарахування, не відповідає опалювальній площі належних відповідачу приміщень. Так, відповідно до наданих позивачем технічних паспортів опалювальна площа належних відповідачу приміщень в буд. АДРЕСА_1 складає 163,1 м.кв, а не 180,5 м.кв, як вказано у розрахунках.

Звертає увагу, що розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат повинен проводитись за кожен місяць окремо.

Всупереч наведеному позивач не провів помісячний розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат окремо за кожен місяць. Відтак, оскільки надані позивачем розрахунки трьох відсотків річних та інфляційних втрат є некоректними, такі є неналежними та недостовірними доказами і не можуть бути враховані судом.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», згідно якої позивачу заборонено нараховувати та стягувати інфляційні нарахування та проценти річних до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

15 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Зазначає, що матеріали справи містять копію довіреності від 01 лютого 2018 року, зареєстровану в реєстрі за №115, посвідчену приватним нотаріусом Биковим В.О., видану ОСОБА_1 довірителю ОСОБА_2 строком на 3 роки. Отже, укладаючи договір від 13 січня 2021 року №310661-04, Басс О.О. діяв в інтересах ОСОБА_1 в межах наданих повноважень та інтересах довірителя.

Щодо відсутності доказів заборгованості та належності розрахунку вказує таке.

Нежитлові приміщення ОСОБА_1 АДРЕСА_1 розташовані в житловому будинку КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений будинок має 2 теплових ввода відповідно: о/р НОМЕР_1 (1 ввід під`їзд 1-3 кв. 1-54), о/р НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (магістральна мережа №31-2 ввід під`їзд 4-7 кв. 55-128). Прив`язки нежитлових приміщень в ПК Уніван виконано згідно їх підключень до відповідного теплового вводу.

З наведених підстав в програмному комплексі з розрахунків за теплову енергію зазначена адреса прив`язки нежитлових приміщень ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до

о/р НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , також і корінці нарядів про включення та відключення містять інформацію про адресу фактичної прив`язки - АДРЕСА_1 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції установив, що позивачем належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія у вигляді гарячої води до об`єкту постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість.

У зв`язку із не виконанням зобов`язань в установлені строки судом стягнуто 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З даних інформаційної довідки №53616743 від 19 лютого 2016 року з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно убачається, що нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м., АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 53).

З даних інформаційної довідки №53614528 від 19 лютого 2016 року з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно убачається, що нежитлове приміщення загальною площею 119,7 кв.м., АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 57).

13 січня 2021 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 23 липня 2020 року, укладено договір на постачання теплової енергії №310661-04, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.2.1 укладеного договору теплопостачальна компанія зобов`язується постачати теплову енергію на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Згідно пункту 2.3.1 абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно пункту 5.1 договору облік споживання "Абонентом" теплової енергії здійснюється згідно із Законом України "Про комерційний облік" (а.с.11-13 зворот).

Додатком №1 до договору від 13 січня 2021 року визначено обсяги постачання теплової енергії "Абоненту". Відповідно до пункту 2 додатку №1 орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної "Абоненту" за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 26 373,77 гривень (а.с. 14).

Згідно даних довідки (Додаток №8 до договору 310661-04 від 13 січня 2021 року) убачається, що об`єктом опалення ОСОБА_1 є нежитлове приміщення, площею 180,5 кв.м. Адресою приміщення зазначено АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Відповідно до даних довіреності від 01 лютого 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником в усіх державних органах, громадських, приватних та господарських організаціях, в інших органах та установах, підприємтсвах, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, у відповідних структурних підрозділах, вчиняти дії, що пов`язані із реалізацією та забезпечення прав ОСОБА_1 ; зокрема, з питань, пов`язаних з оформленням, замовленням та отриманням необхідних для ОСОБА_1 документів в тому числі в АТ "КИЇВЕНЕРГО", ЖЕКах, органах -газо, -водопостачання та будь-яких комунальних підприємствах, з усіма необхідними повноваженнями, що надаються представнику. Для чого надав право: подавати від імені ОСОБА_1 заяви, подавати необхідні довідки та документи, розписуватися за ОСОБА_1 , здійснювати належні розрахунки, сплачувати необхідні платежі, державне мито, та інші збори, передбачені законодавством, укладати та підписувати від імені ОСОБА_1 та в його інтересах будь-які договори цивільно-правового характеру, а також виконувати всі інші інші дії, пов`язані з цією довіреністю (а.с. 106).

З даних розрахунку основного боргу за теплову енергії, доданого до позовної заяви, убачається, що станом на червень 2021 року розмір заборгованості за договором 310661-04 від 01 грудня 2020 року становить 58 240,14 гривень (а.с. 7).

Згідно даних розрахунку за період з 01 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року розмір пені за о/р НОМЕР_3 становить 1 798,30 гривень (а.с. 8).

З даних розрахунку 3% річних та інфляційних втрат убачається, що за період з 01 грудня 2020 року по 30 червня 2020 року розмір 3% річних становить 511,76 гривень, інфляційних втрат - 1 754,98 гривень (а.с. 9).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що договір на постачання теплової енергії №310661-04 від 13 січня 2021 року укладено не ОСОБА_1 , а іншою особою, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Як встановлено з матеріалів справи, договір на постачання теплової енергії №310661-04 від 13 січня 2021 року укладено між позивачем та ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності від 23 липня 2020 року діяв ОСОБА_2 .

Матеріали цивільної справи містять довіреність від 01 лютого 2018 року, згідно даних якої ОСОБА_1 уповановажив ОСОБА_2 в тому числі розписуватися за ОСОБА_1 , здійснювати належні розрахунки, сплачувати необхідні платежі, державне мито, та інші збори, передбачені законодавством, укладати та підписувати від імені ОСОБА_1 та в його інтересах будь-які договори цивільно-правового характеру.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги.

Подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не відповідності площі, у прив`язці до якої проводились нарахування опалювальній площі належних відповідачу приміщень, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до даних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві приватної власності належать нежитлові приміщення АДРЕСА_1, площею 60,8 кв.м., та АДРЕСА_1 .

Матеріали цивільної справи містять технічний паспорт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , відповідно до даних якого площа нежитлового приміщення становить 60,8 кв.м. (а.с. 54-56).

Згідно даних технічного паспорту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , площа нежитлового приміщення становить 119,7 кв.м. (а.с. 58-59).

Згідно даних довідки (Додаток №8 до договору 310661-04 від 13 січня 2021 року) убачається, що об`єктом опалення ОСОБА_1 є нежитлове приміщення, площею 180,5 кв.м. Адресою приміщення зазначено АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Окрім цього, договір №310661-04 на постачання теплової енергії містить адресу об`єкта: АДРЕСА_1 .

Аналіз установлених даних дозволяє зробити висновок, що опалювальну площу відповідача 180,5 кв.м. здійснено шляхом додавання площі приміщення АДРЕСА_1 та приміщення №129б (60,8 кв.м. + 119,7 кв.м).

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність опалювальної площі площі приміщенням відповідача є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» як на підставу звільнення від нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки із даних розрахунку убачається, що нарахування здійснено по 30 червня 2021 року, тобто в період, на який не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».

Доводи апеляційної скарги про не правильне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такий зроблено не за кожен місяць окремо, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки такі спростовуються наданим позивачем розрахунком, згідно даних якого нарахування 3% річних та інфляційних втрат зроблено за кожен місяць.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що розрахунок не містить даних щодо кількості спожитої теплової енергії, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи містять акти приймання-передавання товарної продукції, які містять відображення кількості товарної продукції за кожен місяць споживання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Грушкою Володимиром Ігоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова