Справа № 539/236/25
Провадження № 2/539/449/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

представника позивача адвоката Сидоренка Ю. В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Антіховича В. В.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування заборгованості за аліментами.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Великобагачанського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2014 року у справі № 525/240/14 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 лютого 2014 року і до його повноліття.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання дитини шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 в установі банку щомісяця, а інколи і частіше, що підтверджується копіями квитанцій. Незважаючи на це, відповідач отримала у Великобагачанському районному суді Полтавської області виконавчий лист від 02 червня 2023 року № 2/525/134/2014, на виконання якого Миргородським відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за заявою відповідача, було відкрите виконавче провадження № 72868398.

Згідно з вказаним виконавчим провадженням з ОСОБА_2 стягувались аліменти відповідно до рішення суду і заборгованості зі сплати аліментів не було, проте у листопаді 2024 року позивач дізнався, що 22 жовтня 2024 року державний виконавець провів розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 20 лютого 2014 року, згідно з яким станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів складає 164 672,10 грн. Згідно з указаним розрахунком за період з 20 лютого 2014 року до 25 вересня 2023 року (час відкриття виконавчого провадження) ОСОБА_2 повинен був сплатити аліменти у розмірі 209 371,10 грн, проте сплатив лише 44 796 грн.

Водночас державний виконавець не врахував, що за вказаний період позивач добровільно сплатив аліментів на суму 230 759,17 грн, що підтверджується квитанціями банку, отже, ніякої заборгованості у нього не було і за період після відкриття виконавчого провадження вона виникнути не могла, тому аліменти сплачено вчасно й у розмірі, що встановлений рішенням суду. Позивач стверджував, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 20 лютого 2014 року до 01 жовтня 2024 року нарахована безпідставно.

Платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. У даному випадку такою обставиною є добровільна сплата позивачем коштів на утримання дитини до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується квитанціями банку про перерахування коштів.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив скасувати заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні № 72868398 за виконавчим листом № 2/525/134/2014, виданим Великобагачанським районним судом Полтавської області 02 червня 2023 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, за період з 20 лютого 2014 року до 01 жовтня 2024 року в розмірі 164 672,10 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказувала, що згідно з виконавчим провадженням від 02 червня 2023 року № 2/525/134/2014 станом 01 липня 2024 року заборгованість складає 164 672,10 грн. Позивач вказує на те, що добровільно сплачував аліменти у період з 20 лютого 2014 року до 25 вересня 2023 року. Добровільна сплата аліментів на дітей у період до видачі судом судового наказу не свідчить про відсутність у платника аліментів аліментних зобов`язань. Просила врахували, що до 17 липня 2020 року у неї було прізвище ОСОБА_5 , а по квитанціям, які надав позивач було ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 просила відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 про скасування заборгованості по аліментах; стягнути з позивача ОСОБА_2 пеню за заборгованість по аліментах за період з 20 лютого 2014 року до 01 жовтня 2024 року.

Третя особа не викладала свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову.

Рух справи

15 січня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування заборгованості за аліментами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2025 року справу № 539/236/25 передано судді Пилипчуку М. М.

Суд на виконання вимог частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 17 січня 2025 року звертався до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

У відповіді, яка надійшла до суду 21 січня 2025 року з Центру надання адміністративних послуг Відділу з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20 лютого 2025 року; надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив, роз`яснено третій особі право на подання письмових пояснень щодо позову або відзиву.

18 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позову заяву.

Представник позивача адвокат Сидоренко Ю. В. 19 лютого 2025 року звернувся до суду із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка була задоволена ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2025 року закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 12 березня 2025 року.

У судовому засіданні 12 березня 2025 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для надання можливості надати виписки з рахунків сина на спростування доводів позивача щодо перерахунку коштів з метою сплати аліментів, відкладено розгляд справи на 10 квітня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 14 квітня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Головний державний виконавець Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25 вересня 2023 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 72868398 з виконання виконавчого листа № 2/525/134/2014, виданого 02 червня 2023 року Великобагачанським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 лютого 2014 року і до його повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 липня 2024 року № 45668 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 липня 2024 року складає 164 620,36 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 22 жовтня 2024 року № 59070 заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 жовтня 2024 року складає 164 672,10 грн.

Сторони по справі також подали до суду копії квитанцій, виписки по рахунку на підтвердження (спростування) розрахунку заборгованості, визначеного виконавцем.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

ОСОБА_2 заявив вимоги у цій справі, вказуючи на те, що він належним чином та у повному розмірі сплатив аліменти, визначені судовим рішенням, що підтверджується платіжними квитанціями, проте державний виконавець безпідставно нарахував заборгованість станом на 01 жовтня 2024 року у розмірі 164 672,10 грн. Зазначив, що державний виконавець не врахував, що позивач добровільно сплатив аліментів на суму 230 759,17 грн, що підтверджується квитанціями банку, отже, ніякої заборгованості у нього не було і за період після відкриття виконавчого провадження вона виникнути не могла, тому аліменти сплачено вчасно й у розмірі, що встановлений рішенням суду. Позивач стверджував, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 20 лютого 2014 року до 01 жовтня 2024 року нарахована безпідставно.

Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (далі СК України). Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447-1 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц розглядався зазначений вище спір саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів.

Таким чином, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

У позовній заяві міститься посилання на частину другу статті 197 СК України, відповідно до якої за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Водночас зміст позовних вимог свідчить про те, що ОСОБА_2 фактично не погоджується з розрахунком заборгованості державного виконавця, який, за доводами позивача та його адвоката, не врахував здійснені проплати на суму 230 759,17 грн, що підтверджується квитанціями банку. Позивач стверджував, що ніякої заборгованості у нього не було і за період після відкриття виконавчого провадження вона виникнути не могла, аліменти сплачено вчасно й у розмірі, що встановлений рішенням суду.

Зміст позовних вимог фактично не містить доводів щодо повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які можуть бути вирішені відповідно до частини другої статті 197 СК України.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування заборгованості за аліментами, обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, не підлягає задоволенню заявлена відповідачем у відзиві вимога про стягнення з позивача пені за заборгованість по аліментах за період з 20 лютого 2014 року до 01 жовтня 2024 року, оскільки у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову (частина перша статті 178 ЦПК України), а не викладає зміст нових вимог. Відповідач не зверталася до суду із зустрічним позовом з урахуванням вимог статей 193, 194 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду позовних вимог

Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина перша статті 259 ЦПК України).

У задоволенні позову у цій справі належить відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту його порушеного права (інтересу).

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування заборгованості за аліментами залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Третя особа Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: Полтавська область, місто Миргород, вулиця Гоголя, будинок, 165; ).

Суддя М. М. Пилипчук