Справа № 495/230/24
№ провадження 2/495/726/2025
ДОДАТКОВЕ р і ш е н н я
15 квітня 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Дарій О.М.,
справа № 495/230/24,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача, адвокат Білоус І.І. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом представника Дочірнього підприємства Бази відпочинку «Тернопіль» адвоката Верховець К.С. до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення,-
На розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом представника Дочірнього підприємства Бази відпочинку «Тернопіль» адвоката Верховець К.С. до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення.
24 березня 2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача, адвокат Білоус І.І. звернувся до суду із заявою про стягнення понесених судових витрат, у якій просить ухвалити по справі додаткове рішення, яким стягнути з Дочірнього підприємства Базі відпочинку «Тернопіль» на користь ОСОБА_2 судові витрати, у тому числі і витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн та гонорар перемоги у розмірі 100 000 грн.
Також надав копії акту приймання-передачі послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги 0001 від 17.01.2024, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Білоусом І.І., договору №0001 про надання правової (правничої) допомоги від 17.01.2024.
Заяву обґрунтовує тим, що 05.03.2025 Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 495/230/24 про відмову у задоволенні позову Дочірнього підприємства База відпочинку «Тернопіль».
24.02.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Білоус І.І. подав усну заяву у судовому засіданні, до закінчення дебатів, про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом, ним буде подана заява про стягнення витрат на правову допомогу, як того вимагає п. 2. ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Зазначає, що для ОСОБА_2 справа мала суттєве значення, оскільки вона могла втратити право власності на своє майно.
На підставі вищевикладеного він і звернувся з відповідною заявою до суду.
Представник позивача не погодилась із заявою представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача, зазначила, що вважає її необґрунтованою та такою, що не відповідає відповідним вимогам цивільно-процесуального законодавства з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже останній має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності витрат. Має бути враховані пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Акцентувала увагу на тому, що в наданому договорі не конкретизовані тарифи, за якими має здійснюватися оплата за надані послуги, відсутній порядок сплати гонорару, з боку третьої особи не надані будь-які документи, що могли би підтверджувати факт сплати гонорару (ордери, квитанції тощо). З наданих документів взагалі неможливо встановити факт сплати адвокату гонорару та проведення будь-яких розрахунків.
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, суд здійснює розгляд вищеописаного клопотання за відсутності сторін, виходячи з матеріалів справи.
Так, матеріалами справи встановлено, що 05.03.2025 Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 495/230/24 про відмову у задоволенні позову Дочірнього підприємства База відпочинку «Тернопіль».
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, заява про стягнення понесених судових витрат сформована в системі «Електронний суд» 25 листопада 2024 року.
Отже, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем подано докази витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по справі, про що останній зазначав і під час розгляду справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.
У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальнимз аконом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.
Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано ордер серії ВН № 1350350, детальний опис послуг професійної правничої допомоги за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0001 від 17.01.2024 у справі № 495/230/24, копії акту приймання-передачі послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0001 від 17.01.2024, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Білоусом І.І., договору № 0001 про надання правової (правничої) допомоги від 17.01.2024.
Разом з тим, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, наданої адвокатом Білоус І.І., перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума заявлена до відшкодування у розмірі 20 000 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг, та вважає за необхідне зменшити розмір вказаних витрат до 5000 грн.
Що стосується заявленого до стягнення гонорару успіху в сумі 100 000 грн суд вважає, що такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні з виконаною адвокатом роботою, не місять обґрунтування обсягу фактичних дій представника третьої особи, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування матиме надмірний характер, а тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом зазначеного позову, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню позивачем, у сумі 5000 грн.
Керуючись ст. 137, 141, 264, 270, 354 ЦПК України, суд, -
Заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача, адвокат Білоус І.І. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом представника Дочірнього підприємства Бази відпочинку «Тернопіль» адвоката Верховець К.С. до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити частково.
В іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2025 по справі за позовом представника Дочірнього підприємства Бази відпочинку «Тернопіль» адвоката Верховець К.С. до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення - залишити без змін.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст додаткового рішення складений 15 квітня 2025 року.
Суддя: