УХВАЛА

14 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 215/3082/16-ц

провадження № 61-4457ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у розмірі 1 333 332,96 грн.

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області заочним рішенням від 20 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 жовтня 2016 року про виправлення описки, позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват-Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у розмірі 1 333 332,96 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року.

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 21 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року відмовив.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року залишив без задоволення.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 04 березня 2025 року заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив.

У квітні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 04 березня 2025 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом

до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Щодо підстав касаційного оскарження

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що воно оскаржує судове рішення відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції застосував норми права без врахування висновків щодо їх застосування, викладених у вказаних у касаційній скарзі низці постанов Верховного Суду; у касаційній скарзі наведені відповідні обґрунтування цієї підстави оскарження.

Крім цього, заявник вказав, що оскаржує судове рішення також з підстави, визначеної пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Так, згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Оскаржуючи в касаційному порядку судове рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Якщо заявник вважає, що судом порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку заявника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Крім того, заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої

статті 389 цього Кодексу.

За змістом касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» хоч і зазначає підстави,

на яких подається касаційна скарга (пункти 1, 3 частини другої

статті 411 ЦПК України), однак належним чином не обґрунтовує ці підстави, що порушує правило, встановлене пунктом 5 частини другої

статті 392 ЦПК України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій

статті 389 ЦПК України, є вичерпним, тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене суд уважає необґрунтованими посилання

АТ КБ «ПриватБанк» на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження.

Способом усунення недоліків касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у справі № 215/3082/16-ц є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали в цій частині, касаційний суд, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, не врахує як підставу касаційного оскарження судового рішення пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 ЦПК України).

Щодо сплати судового збору

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону, який зазначений в додатках, про що канцелярія Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду склала відповідний акт від 07 квітня 2025 року № 278.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на зміст судових рішень, предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у розмірі 1 333 332,96 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2016 року - 1 378 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить 1,5 % ціни позову (1 333 332,96 грн х 1,5 % = 19 999,99 грн), але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми

(19 999,99 грн х 200 % = 39 999,98 грн).

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» необхідно сплатити суму судового збору у розмірі

39 999,98 грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) подати уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог

статті 392 ЦПК України, та її копії відповідно до кількості учасників справи;

2) надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська