Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/396/24

Провадження № 2/943/82/2025

09 квітня 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи Буської міської ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з означеним позовом, яким просить позбавити відповідачку ОСОБА_5 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та припинити стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу виданого Буським районним судом Львівської області від 17.04.2019 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що після розлучення з відповідачкою діти залишилися проживати з нею. Згодом позивачу стало відомо, що відповідачка перестала займатися вихованням дітей, син ОСОБА_8 захворів, і з листопада 2023 року перебуває на стаціонарному лікуванні, матір дітей відсутня, і протягом лікування дитини в заклад лікарні не появляється та не цікавиться сином. Відділом «Служби у справах дітей «Сихівського району» від 15.02.2024 року було направлено позивачу лист про те, що мати дитини ОСОБА_5 самовільно залишила сина у відділенні без належних причин і пояснень своїх дій. Місцезнаходження матері невідоме. Позивача було зобов`язано з`явитися у медичний заклад де перебував син. Відповідачка позивачу нічого не повідомляла щодо стану здоров`я дитини. На сьогоднішній день позивач самостійно займається доглядом та вихованням дітей, за власний рахунок забезпечує сину лікування. Крім цього, відповідачка стягувала з позивача аліменти на утримання дітей на підставі судового наказу виданого Буським районним судом від 17.04.2019 року, справа № 440/588/19. Заборгованість по аліментах у позивача відсутня. Аліментні кошти, як стало відомо відповідачка використовувала на власні потреби, оскільки, діти постійно перебували без її постійного нагляду та присутності. Вважає, що оскільки діти проживають з ним та перебувають на його утриманні то стягнення аліментів слід припинити. Позивач надав заяву про уточнення позовних, у якій просив припинити стягнення аліментів з дня звернення ним до суду з даним позовом. Зазначив, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягалася до відповідальності за крадіжки.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, однак забезпечила участь свого уповноваженого представника - адвоката Коченаш Ю.К., яка у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. У ході виступу адвокат зазначила, що позивач перебуває за кордоном у зв`язку з лікуванням сина ОСОБА_8 . Донька ОСОБА_9 тим часом проживає разом із тещею позивача - ОСОБА_10 , у селі Яблунівка Золочівського району Львівської області. Матір дітей, відповідачка ОСОБА_5 , не цікавиться життям дітей: не телефонує, не провідує та не підтримує з ними жодного зв`язку. Встановлено, що вона перебуває в розшуку: на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.2024 року у зв`язку з відкриттям кримінального провадження № 0000258 від 12.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 28.08.2024 року як обвинувачена у кримінальному провадженні № 0000931 від 08.03.2024 року, також за ч. 4 ст. 185 КК України. Окрім того, відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за дрібні крадіжки, що підтверджується: постановою Франківського районного суду м. Львова від 11.03.2024 року у справі № 465/1288/24; постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.05.2024 року у справі № 466/4204/24. Адвокат наголосила, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, не має постійного місця проживання, проживала з дітьми на орендованих квартирах, часто залишала їх самих без нагляду та не ночувала вдома З моменту виникнення хвороби у сина ОСОБА_8 , відповідачка почала збір коштів нібито на його лікування, однак використовувала їх на власні потреби. Навіть після того, як дитина перебувала на лікуванні з батьком, відповідачка продовжувала публікувати пости в соціальних мережах з проханням про допомогу, вказуючи реквізити банківської картки свого співмешканця - ОСОБА_11 . За словами доньки ОСОБА_12 , після її звернення та протесту ці публікації були видалені, однак зібрані кошти відповідачка використала не за призначенням. Протягом понад року вона не цікавилась станом здоров`я сина. Зі слів доньки ОСОБА_12 , відповідачка та її співмешканець мають залежність від азартних ігор, зловживають алкоголем і вживають наркотичні засоби. Таке нехтування матір`ю батьківськими обов`язками принижує гідність дітей. Наявність особи, яка формально має статус матері, але фактично є чужою, може призвести до негативних моральних і правових наслідків у майбутньому житті дитини. У зв`язку з вищевикладеним, адвокат просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була попереджена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник Буської міської ради Золочівського району Львівської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Представником міської ради було надано висновок затверджений рішенням Буської міської ради від 17.03.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку ОСОБА_5 щодо дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що відповідач жодного разу не з`явилася за викликом суду, зважаючи на те, що розгляд справи був призначений завчасно, відповідач проінформована судом про день та час розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи, наявну в матеріалах справи заяву останньої, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідачки.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Нижньотурківською сільською радою Турківського району Львівської області від 20.10.2010 року ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Нижньотурківською сільською радою Турківського району Львівської області від 04.08.2009 року, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 30.03.2017 року у справі № 440/1518/16-ц.

Згідно судового наказу виданого Буським районним судом від 17.04.2019 року, справа № 440/588/19, з позивача стягуються аліменти в користь відповідачки ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 04.04.2019 року, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах виданого начальником Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. від 22.02.2024 року вбачається, що в межах виконання виконавчого провадження № 59232480, з позивача ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , станом на лютий 2024 року - відсутня, переплата становить 8 646,00 грн.

Актом обстеження домогосподарства складеним Буською міською радою від 21.02.2024 року № 127 підтверджується, що на даний час позивач ОСОБА_4 здійснює догляд за своїми дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , оскільки матір дітей їхнім вихованням не займається і місце перебуванні її невідоме.

Згідно акту фактично проживання ОСОБА_4 складеного Яблунівським старостинським округом від 21.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 разом з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживають без реєстрації в с. Яблунівка, в будинку який належить ОСОБА_10 . На даний час ОСОБА_4 , його син ОСОБА_8 та цивільна дружина ОСОБА_14 перебувають за кордоном у зв`язку з лікуванням онкохворого сина ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_9 проживає в с. Яблунівка разом з ОСОБА_10 . Умови проживання задовільні.

Листом КНП ЛОР «Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру» від 02.02.2024 року № 161 підтверджується, що 25.01.2024 року відбувся консиліум за участю адміністрації Центру, на якому матері дитини офіційно було повідомлено про стан здоров`я дитини, важкість перебігу хвороби, необхідність проведення складного медичного втручання, яке неможливо провести без медичної згоди матері та постійного догляду за дитиною, а також про неналежне виконання нею батьківських обов`язків та порушення прав дитини. Проте після консиліуму громадянка ОСОБА_5 так і не залишилася доглядати за дитиною, телефонічно недоступна. Батько дитини перебуває за кордоном. Дитина не забезпечена постійним житлом, тимчасово проживає на орендованих квартирах в різних населених пунктах області.

Згідно листа Відділу «Служби у справах дітей «Сихівського району» від 15.02.2024 року, мати дитини ОСОБА_5 самовільно залишила сина ОСОБА_8 у відділенні без належних причин і пояснень своїх дій. Місцезнаходження матері невідоме.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 14.05.2024 року у справі № 466/4204/24 відповідачку ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності, яка згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №375226 від 13.04.2024 року, 13.04.2024 року близько 13:25 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи у магазині «Рукавичка», що за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 43А, таємно викрала з прилавку сидр «Party Mix», 0,5 л, салат з крабових паличок, 1 шт. та торт печінковий, 0,3 кг, вартістю 187,41 грн. з ПДВ (147,07 грн. без ПДВ), чим вчинила дрібну крадіжку, яка повторно протягом року вчинила правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 11.03.2024 року у справі № 465/1288/24, 12.02.2024 року о 14:15 год. ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» по вул. Наукова, 59 у м. Львові, здійснила дрібне викрадення чужого майна, а саме 1 шт. «енергетичний напій редбул» на суму 42,40 гривень без ПДВ, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП, внаслідок чого на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №553112 від 12.02.2024 року, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.51 КУпАП .

Відповідно до ухвали про розшук обвинуваченої винесеної Залізничним районним судом м. Львова від 23.12.2024 року, справа № 462/4196/24 вбачається, що відносно відповідачки ОСОБА_5 зареєстровано кримінальне провадження № 0000258 від 12.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Згідно ухвали про розшук обвинуваченої винесеної Личаківським районним судом м. Львова від 28.08.2024 року, справа № 463/4511/24 вбачається, що відносно відповідачки ОСОБА_5 зареєстровано кримінальне провадження № 0000931 від 08.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що її донька, ОСОБА_14 , перебуває у стосунках з позивачем - ОСОБА_4 . Хоча шлюб між ними офіційно не зареєстровано, вони спільно проживають у селі Яблунівка. За словами свідка, ОСОБА_4 та його донька періодично виїжджають на заробітки до Польщі. Коли позивачу стало відомо про хворобу сина ОСОБА_8 , він негайно повернувся та забрав дітей до себе. Відтоді з`ясувалося, що матір - відповідачка ОСОБА_5 - фактично не займається вихованням дітей, зловживає алкоголем, часто залишала дітей без нагляду вдома. Свідок також вказала, що відповідачка не брала участі в лікуванні сина, залишила його в медичному закладі та відмовилася його забирати, у зв`язку з чим закладом було направлено відповідний лист батькові. Через відсутність належної опіки з боку обох батьків на той момент, розглядалося питання про поміщення дітей у прийомну сім`ю. Наразі вже понад рік діти проживають з батьком. Відповідачка не проявляє до них жодної зацікавленості - не телефонує, не приїздить і не спілкується з ними. Свідку відомо, що ОСОБА_5 перебуває у розшуку у зв`язку з крадіжками та веде аморальний спосіб життя. Син ОСОБА_8 зараз перебуває на лікуванні з батьком у Польщі, а донька ОСОБА_9 проживає з ОСОБА_10 , навчається у Львівському фаховому коледжі та на вихідних приїжджає додому. Відноситься до ОСОБА_12 як до рідної онуки. Батько забезпечує доньку всім необхідним: навчальними матеріалами, одягом, харчуванням, а також надає кошти на особисті потреби. На переконання свідка, враховуючи те, що відповідачка фактично не бере участі у вихованні дітей, а її поведінка негативно впливає на їхній психоемоційний стан, її слід позбавити батьківських прав.

Заслухавши думку неповнолітньої ОСОБА_7 , остання повідомила, що наразі вона та її брат ОСОБА_8 проживають із батьком. Батько тимчасово перебуває в Польщі у зв`язку з лікуванням онкологічного захворювання у ОСОБА_8 . Сама ОСОБА_9 навчається у Львівському коледжі, тому залишилася в Україні та на час відсутності батька проживає разом із ОСОБА_10 . ОСОБА_9 розповіла, що її матір часто залишала її та брата без нагляду вдома. У матері є ще один молодший син віком близько 7 років, який наразі проживає з бабусею співмешканця матері. ОСОБА_12 доводилося піклуватися про обох братів, оскільки мати не ночувала вдома та зловживала алкоголем. Родина не мала постійного місця проживання, часто змінювала орендоване житло. Мати проживала з іншим чоловіком, який також зловживав алкоголем. ОСОБА_9 неодноразово підозрювала, що її матір та вітчим вживають наркотики. Коли батько надсилав аліменти, матір витрачала ці кошти на алкоголь та азартні ігри. У такі дні вона не ночувала вдома, залишаючи дітей самих. ОСОБА_9 зізналася, що боялася повідомляти комусь про ці обставини. Після того, як у її брата ОСОБА_8 з`явилися перші симптоми хвороби, мати почала збирати кошти на його лікування, однак значну частину зібраних коштів витрачала разом з вітчимом на алкоголь. У подальшому мати залишила ОСОБА_8 в медичному закладі, звідки його забрав батько. Згодом, коли ОСОБА_8 уже перебував разом із батьком на лікуванні, ОСОБА_9 побачила в соціальних мережах оголошення про збір коштів на його лікування, в якому був вказаний банківський рахунок вітчима. Вона зв`язалася з особами, що розмістили допис, та повідомила їх про шахрайські дії матері, після чого допис було видалено. Кошти, зібрані матір`ю на лікування ОСОБА_8 , не були повернуті. Місце перебування матері ОСОБА_12 наразі невідоме.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо позбавлення батьківських прав відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи вище наведене, думку представника позивача, дитини, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання, утримання дітей, що безспірно встановлено в судовому засіданні, має залежність від алкоголю, на шлях виправлення не стала, про що свідчать відкриті кримінальні провадження відносно останньої.

Також судом приймається до уваги як належний доказ Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Буської міської ради, за рішенням виконавчого комітету від 17.03.2025 року № 77, з якого вбачається доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже позов в частині позбавлення батьківських прав слід задовольнити.

Щодо припинення стягнення аліментів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно акту складеного Яблунівським старостинським округом від 21.03.2025 року вихованням та утриманням дітей повністю займається позивач.

В матеріалах справи є висновок органу опіки і піклування, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки матір жодної участі у вихованні та утриманні дітей не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, не спілкується з неповнолітніми дітьми, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей та взагалі не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.

Суд звертає увагу, що зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналізуючи наведені факти та обставини справи, суд приходить до переконання, що відповідачка, ОСОБА_5 , фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей. Вона не виявляє зацікавленості у їхній долі, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належного навчання та підготовки до самостійного життя. Зокрема, відповідачка не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не підтримує з ними спілкування в обсязі, необхідному для їхнього повноцінного емоційного розвитку. Вона не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє формуванню у дітей загальноприйнятих норм моралі, та загалом не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення крадіжок, а також перебуває в розшуку як обвинувачена у двох кримінальних провадженнях. Згідно з поясненнями доньки ОСОБА_12 , матір зловживає алкоголем, азартними іграми, вживає наркотичні засоби та використовувала хворобу сина ОСОБА_8 для збору коштів у власних інтересах.

Сукупність зазначених обставин свідчить про те, що поведінка відповідачки є такою, що суперечить загальноприйнятим моральним засадам, характеризується крайньою негативністю щодо дітей, має системний характер і становить реальну загрозу їхньому життю, здоров`ю та психічному розвитку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які покликається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачем порушено право її дитини на рівень життя, достатній для їх фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення її, як матері, батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дітей.

Вирішуючи позов у частині припинення стягнення аліментів, суд бере до уваги, що з моменту звернення до суду з даним позовом неповнолітні діти фактично перебувають на утриманні батька. Ця обставина є достатньою підставою для припинення стягнення з нього аліментів, відповідно до частини четвертої статті 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 155, 164 СК України, суд -

ухвалив :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрована в с. Старий Милятин Золочівського району Львівської області батьківських прав відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого Буським районним судом Львівської області від 17.04.2019 року, з дня звернення з позовною заявою, 23.02.2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

Суддя: Б. М. Журибіда