№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1867/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Машкевич К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Марії Русланівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Машкевич К.В., у справі № 752/12870/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначило, що 05 лютого 2020 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 була підписана заява-договір №1039058 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції банку на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 40 404,04 грн. строком на 12 місяців під фіксовану ставку, разовою комісією при видачі кредиту 1% від наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми кредиту. Сума кредиту була перерахована на картковий рахунок відповідачки. Відповідно до п. 7.3.1 договору кредит мав погашатися щомісячно ануїтентними платежами, визначеними Графіком платежів шляхом забезпечення наявності грошових коштів на рахунках для погашення заборгованості. Проте, в порушення умов договору кредит відповідачкою погашався нерегулярно та не в повному обсязі. 05 травня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги №05/05-2021-1. Відповідно до Додатку №1 до Договору загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 39 810,59 грн., з яких: 24 507,15 грн. - заборгованості по кредиту; 1 162,04 грн. - заборгованості за процентами; 14 141,40 грн. -заборгованості за комісією. Пунктом 7.7.2.1.7 Публічної пропозиції визначено, що клієнт зобов`язаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до фактичного виконання зобов`язань за умовами договору. Розмір процентів при простроченні виконання зобов`язання, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитом, визначеної умовами договору. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Паріс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором в розмірі 44 425,85 грн., з яких: 24 507,15 грн. - заборгованості по кредиту; 1 162,04 грн. - заборгованості за процентами; 14 141,40 грн. - заборгованості за комісією, а також суми, нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05 травня 2021 року до 02 листопада 2021 року, а саме, 18% річних за користування грошовими коштами в сумі 3 573,14 грн.; інфляційні втрати в розмірі 1 042,12 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року позов ТОВ «ФК «Паріс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» 4 507,15 грн. заборгованості по кредиту, 365,68 грн. процентів, 14 141,40 грн. комісії, 1194,32 грн. річних, 1 042,12 грн. інфляційних втрат та 2 245,48 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Мартинюк М.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Паріс» задовольнити частково з урахуванням розрахунків, наданих ОСОБА_1 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, не повно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ТОВ «ФК «Паріс» не надано пояснення щодо нарахування ним заборгованості за процентами у сумі 1 162,04 грн., належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення позивачем не надано. Суду не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг, а також відкриття ОСОБА_1 рахунку та видачі їй картки, передбаченої умовами Заяви. Також, зазначає, що положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними відповідно до частин 1 та 1 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно. За таких обставин, вимоги ТОВ «ФК «Паріс» в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 14 141,40 грн. також не підлягають задоволенню. На погашення кредиту ОСОБА_1 було внесено кошти на загальну суму 31 754,04 грн., які позивачем були зараховані у наступному порядку: 15 896,89 грн. - на погашення тіла кредиту, 404,04 грн. - на погашення заборгованості по разовій комісії 10 101,00 грн. - на погашення щомісячної комісії та 5 292,11 грн. - на погашення відсотків. Відповідно, оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними, кошти, які були зараховані позивачем на погашення нарахованої комісії в сумі 10 101,00 грн, підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за процентами та за кредитом. Також, підлягають перерахуванню і проценти річні та інфляційна складова боргу. За таких обставин вважає, що позов підлягає лише частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17 509,12 грн., що складається з: 15 568,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 389,62 грн. - 18% річних за користування грошовими коштами за період з 05 травня 2021 року по 02 листопада 2021 року; 551,31 грн. - інфляційні витрати за період з 05 травня 2021 року по 02 листопада 2021 року.

Дячок С.М., який діє від імені та в інтересах ТОВ «ФК «Паріс», подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 лютого 2020 року між АТ «РВС Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви-договору №1039058 про надання банківської послуги (платіжна картка простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції банку на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до умов кредитного договору від 05 лютого 2020 року за заявою відповідачки їй був наданий кредит у розмірі 40 404,04 грн. строком на 12 місяців під фіксовану процентну ставку в розмірі 18% річних.

За умовами договору була встановлена разова комісія при видачі кредиту 1% від наданого кредиту, а також щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 5% від суми кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору сторонами було передбачено надання кредиту на картковий рахунок відповідачки, зазначений у договорі.

Додатком №1 до Заяви-договору між АТ «РВС Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 від 05 лютого 2020 року сторонами був узгоджений Графік платежів, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість щомісячно ануїтентними платежами з урахуванням процентів та інших платежів за додаткові та супутні послуги, в тому числі і комісії, розмір щомісячного платежу - 5 724,44 грн., розмір останнього платежу - 5 777,54 грн. (а.с. 26-27).

05 травня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги №05/05-2021-1. Відповідно до Додатку №1 до Договору АТ «РВС Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Паріс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором від 05 лютого 2020 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 39 810,59 грн., з яких: 24 507,15 грн. - заборгованості по кредиту; 1 162,04 грн. - заборгованості за процентами; 14 141,40 грн. - заборгованості за комісією.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором в повному обсязі, ТОВ «ФК «Паріс» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в розмірі 24 507,15 грн., заборгованості за процентами в розмірі 1 162,04 грн., заборгованості за комісією в розмірі 14 141,40 грн., а також суми, нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 05 травня 2021 року до 02 листопада 2021 року, з урахуванням положень п.7.7.2.17 Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, згідно з яким визначено, що відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується в вигляді процентів, зазначених у договорі, а саме 18% річних, а саме: 18% річних за користування грошовими коштами в сумі 3 573,14 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 042,12 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Паріс» та стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» 4 507,15 грн. заборгованості по кредиту, 365,68 грн. процентів, 14 141,40 грн. комісії, 1 194,32 грн. річних, 1 042,12 грн. інфляційних втрат та 2 245,48 грн. судового збору. В решті позову ТОВ «ФК «Паріс» відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що з урахуванням положень ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, ТОВ «ФК «Паріс» мало право на нарахування і стягнення процентів за користування кредитом з березня 2020 року по лютий 2021 року, що за розрахунком суду становить 365,68 грн. Також, ОСОБА_1 не підписувала Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, на підставі п.7.7.2.17 якої ТОВ «ФК «Паріс» нараховувало проценти за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно, ТОВ «ФК «Паріс» має право на стягнення процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи із 3% річних, що становить 1 194,32 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання кредиту, ОСОБА_1 підписала заяву-договір №1039058 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 05 лютого 2020 року, а також Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту, в яких зазначено суму кредиту, тип, порядок нарахування та розмір процентів, комісії та неустойки.

Тобто, ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» було погоджено усі істотні умови кредитного договору, що визначені ст. 1054 ЦК України. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що вказує на прийняття нею умов кредитування.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором №1039058 від 05 лютого 2020 року та погашення заборгованості в повному обсязі.

Враховуючи викладене, перерахувавши суму заборгованості за кредитним договором з урахуванням строку кредитування та погоджених сторонами умов, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Паріс».

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на необґрунтованість нарахування позивачем заборгованості за процентами у сумі 1 162,04 грн., оскільки при укладенні кредитного договору сторонами було погоджено умови сплати процентів за користування кредитом та їх розмір. При цьому, судом першої інстанції було частково задоволено вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами та з урахуванням положень ст.ст. 1048, 1050 ЦК України стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» проценти за користування кредитом за період з березня 2020 року по лютий 2021 року в розмірі 365,68 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на ненадання належних та допустимих доказів надання ОСОБА_1 кредиту, відкриття ОСОБА_1 рахунку та видачі їй картки, передбаченої умовами Заяви.

Відповідно до п. 11 кредитного договору №1039058 від 05 лютого 2020 року підписанням даного договору ОСОБА_1 підтвердила отримання кредитної картки НОМЕР_1, яка відкрита на підставі заяви-договору, та свій примірник заяви-договору, та ознайомлення з Публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 26).

До позовної заяви ТОВ «ФК «Паріс» було додано виписку АТ «РВС БАНК» по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 05 лютого 2020 року по 05 травня 2021 року, в якій відображено рух коштів по рахунку. Вказана виписка є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та належним доказом надання відповідачці кредиту (а.с. 40-74).

Установлено, що ОСОБА_1 частково виконувала свої зобов`язання, що вказує на визнання нею факту отримання кредиту на підставі договору №1039058 від 05 лютого 2020 року та погодження нею умов кредитування. Крім того, посилаючись на ненадання належних доказів надання кредиту, відкриття їй рахунку та надання банківської картки, ОСОБА_1 не просила відмовити в задоволенні позовних вимог, а просила ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Паріс» задовольнити частково з урахуванням наведених нею розрахунків, що не в повному обсязі узгоджується із її позицією.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи представника ОСОБА_1 щодо нікчемності положень договору №1039058 від 05 лютого 2020 року щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» прямо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відтак, умови, передбачені договором та графіком платежів, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Тому, згідно з ст. 204 ЦК України, за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину.

Умови договору щодо встановлення комісії є результатом домовленості сторін, а отже, з урахуванням положень ст.ст. 628, 629 ЦК України, вони є обов`язковому до виконання. Крім того, як було встановлено, ОСОБА_1 частково погашала заборгованість, що вказує на прийняття та визнання нею своїх зобов`язань, що передбачені договором, в тому числі і щодо сплати комісії.

Відповідно, є безпідставними і доводи представника ОСОБА_1 щодо необхідності перерахування всієї суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Марії Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді