Справа № 708/351/25
Провадження № 4-с/708/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А. О. розглянув у приміщенні Чигиринського районного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та скасування арешту і

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з коштів, які містяться на рахунках ОСОБА_1 , належного скаржниці нерухомого та рухового майна. Вказані арешти були накладені у тому числі під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Чигиринським районним судом Черкаської області.

На обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 зазначила, що під час примусового виконання рішення суду виконавцем були винесені постанови про накладення арештів на майно та кошти боржниці ОСОБА_1 . Такі дії мали місце протягом 2013 2015 років. В подальшому виконавчі провадження щодо скаржниці були закриті у 2019 році. Відповідно трирічний строк на повторне їх пред`явлення до органів ДВС сплив ще у 2022 році. За таких обставин тривале збереження накладених арештів без наявності відкритих виконавчих проваджень є порушенням прав ОСОБА_1 на вільне володіння майном.

На запит представниці ОСОБА_1 адвоката Мельниченко А. М. Першим відділом ДВС м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) була надана відповідь, згідно до якої наразі у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчих проваджень через завершення строків їх зберігання орган ДВС не може ідентифікувати під час примусового виконання якого саме виконавчого документа були накладені спірні арешти.

Натомість завершене виконавче провадження після того, коли виконавчий документ втрачає силу, автоматично має змінити свій статус на новий статус закінченого виконавчого провадження. Тобто у даному випадку виконавець має винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти усі арешти, накладені під час примусового здійснення такого виконавчого провадження. Проте у державного виконавця не існує механізму проведення таких дій у разі скасування виконавчого документа вже після закриття виконавчого провадження. Наведені обставин стали підставою для відмови ОСОБА_1 у знятті арештів, що стало підставою звернення до суду зі скаргою. Просить суд зобов`язати Перший відділ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ вивести майно ОСОБА_1 з-під арешту шляхом скасування постанов про арешт (розшук) майна боржника.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 04.04.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження бездіяльності виконавця, провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду.

08.04.2025 від представника Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) за довіреністю Анісімова О. О. засобами електронного зв`язку із використанням системи «Електронний суд» надійшло письмове пояснення щодо скарги. В обґрунтування поданого пояснення представник зазначив, що порядок проведення виконавчих дій регламентований Законом України «Про виконавче провадження».

На примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження за № 46894065 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 16.11.2011 № 02/12/1913 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в сумі 32 984,39 грн. Під час примусового виконання зазначеного виконавчого документа постановами державного виконавця від 16.03.2015 та від 17.03.2015 накладалися арешти на майно боржниці. Наведені постанови відповідають вимогам щодо оформлення документа, тому вони повністю відповідають вимогам чинного законодавства, скаржницею докази на підтвердження будь-яких порушень під час їх винесення не надано.

Постановою головного державного виконавця від 30.07.2019 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що боржник чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не були виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. За боржником залишилися не сплачені боргові зобов`язання перед стягувачем та не сплачений виконавчий збір. Визначена виконавцем підстава повернення виконавчого документа стягувачеві не передбачає зняття арешту і такі підстави відсутні і на момент розгляду справи судом. Тому просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . У додаток до поданого письмового пояснення представник органу ДВС долучив роздруківку щодо виконавчого провадження № 24231010 з примусового виконання ухвали Чигиринського районного суду Черкаської області від 26.01.2011 про накладення арешту на індивідуально визначене майно ОСОБА_1 , яке 11.03.2011 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення. Також долучив винесені державним виконавцем постанови у виконавчому провадженні за № 46894065.

11.04.2025 до суду засобами електронного зв`язку із використанням системи «Електронний суд» від представника Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) за довіреністю Анісімова О. О. надійшла інформаційна довідка з автоматизованої системи виконавчого провадження № 39876905, відповідно до якої наведене виконавче провадження було відкрито 16.09.2013 з примусового виконання виконавчого листа № 2/708/96/13, виданого Чигиринським районним судом Черкаської області 09.09.2013.

У визначений судом день та час розгляду справи учасники не з`явилися.

Представниця скаржниці адвокат Мельниченко А. М. надала суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Подану скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Представник Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) за довіреністю Анісімов О. О. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Щодо рішення за наслідками розгляду скарги поклався на розсуд суду.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у матеріалах скарги докази, судом встановлено таке.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Визначений законодавцем строк для звернення зі скаргою до суду становить десять днів, обрахунок якого починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

У свою чергу ВС у постанові від 25.03.2020 по справі № 175/3995/17-ц (провадження № 61-36762св18) зазначив, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

За таких обставин, оскільки предметом оскарження при зверненні скаржника до суду визначена бездіяльність приватного виконавця, що є триваючим порушенням, суд ураховує, що початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Під час розгляду справи судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/708/96/13, виданого Чигиринським районним судом Черкаської області 09.09.2013, розпочато постановою державного виконавця від 16.09.2013. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу була винесена 30.07.2019. Відповідно обов`язки та повноваження державного виконавця протягом часу примусового виконання зазначеного виконавчого документа регулювалися Законом України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017), а також Законом України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII). Натомість, оскільки наразі предметом оскарження є бездіяльність виконавця після завершення виконавчого провадження, під час розгляду справи суд керується спеціальним Законом у редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження.

Засади виконавчого провадження визначені статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності;гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

На підставі ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону (ч. 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

З аналізу статті 56 Закону № 1404-VIII судом установлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Зі змісту пункту 7 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII судом установлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII визначені наслідки закінчення виконавчого провадження.

Зокрема регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Оскільки повернення виконавчого документа з підстав, визначених п. 7. ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, не позбавляє стягувача право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (3 роки) тому на час повернення виконавчого листа стягувачеві у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Під час розгляду скарги судом із наданої інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження за № 93331 від 11.04.2025 встановлено, що 16.09.2013 на підставі постанови державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 39876905 з примусового виконання виконавчого листа № 2/708/96/13, виданого 09.09.2013 Чигиринським районним судом Черкаської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем вчинялися різні виконавчі дії, спрямовані на його примусове виконання. Зокрема, 19.09.2013 була винесена постанова про арешт майна боржника, 10.10.2013 була винесена постанова про арешт майна боржника, 23.10.2013 була винесена постанова про арешт майна боржника, 03.02.2014 була винесена постанова про арешт майна боржника. Згодом 30.07.2019 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналізуючи наведене суд не погоджується із висловленими представником Першого ВДВС м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) запереченнями щодо відсутності постанов про накладення арештів у даному виконавчому провадженні та їх належність до виконавчого провадження, примусове виконання якого було розпочато на підставі судового наказу Господарського суду Черкаської області (ВП № 46894065), оскільки це різні виконавчі провадження.

Повернення стягувачу виконавчого документа постановою від 30.07.2019 було обумовлено положеннями п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що не виключало можливості повторного подання такого виконавчого листа до його примусового виконання. Строк повторного пред`явлення виконавчого документа визначений до 30.07.2022.

Натомість, під час вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець на вирішив питання про скасування арештів, накладених на майно та кошти боржника під час примусового виконання рішення суду. Такі арешти є чинними станом на день розгляду скарги судом, на підтвердження чого надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Хоча строк на повторне подання зазначеного виконавчого листа до примусового виконання вже сплив.

На запит представниці ОСОБА_1 адвоката Мельниченко А. М. від 13.02.2025 щодо скасування наявних постанов про накладення арештів на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відносно боржника Перший відділ ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) листом від 14.02.2025 повідомив, що винесені державним виконавцем постанови про арешт майна та коштів боржника є чинними, виконавчі документи на виконанні у Відділі не перебувають, підстав для скасування арештів Відділ не встановив, тому ОСОБА_1 роз`яснили право на звернення до суду.

За таких обставин суд дійшов переконання, що після прийняття постанови від 30.07.2019 про повернення виконавчого документа стягувачеві строк на його повторне подання для примусового виконання, а саме до 30.07.2022, сплив у зв`язку із не поданням такого виконавчого документа. Відповідно збереження арештів, накладених державним виконавцем з метою виконання судового рішення, має характер невиправданого втручання у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 , тому їх збереження протягом тривалого часу, який становить більше 5 років після завершення виконавчого провадження, є неправомірним.

Положеннями статті 451 Цивільного процесуального кодексу України визначена форма судового рішення за наслідками розгляду скарги сторони виконавчого провадження, а саме ухвала, а також визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає бездіяльність неправомірною і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). У свою чергу якщо оскаржувана бездіяльність вчинена відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає до задоволення із зобов`язанням Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) вчинити відповідні дії для поновлення порушених прав скаржниці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та скасування арешту.

Визнати неправомірною бездіяльність Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна та коштів боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Перший відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів з майна та грошових коштів ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), що були накладені у виконавчому провадженні № 39876905.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ