ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 018 від 15.01.2022 у розмірі 52956,84 грн та судові витрати зі сплати судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до одного з магазинів орендодавця та ознайомившись з усіма умовами договору оренди і правилами надання майна в оренду особисто підписала договір оренди, таким чином того ж дня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок комфорту» та ОСОБА_1 укладено договір оренди майна з правом викупу № 018.

За умовами договору оренди орендодавець надав орендарю у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди (Тип товару : Пральна машина; Модель товару: Wash/fr SAMSUNG WW60K42101WD/UA) з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених правилами надання майна у оренду (далі Правила), які є невід`ємною частиною договору та на момент укладення договору були розміщені в приміщенні і на веб-сайті орендодавця (https://domcomfort.ua/) у вільному доступі для необмеженого кола осіб. Орендар у свою чергу зобов`язався прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

03.07.2023 року ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір факторингу № 01.02-28/23, відповідно до умов якого ТОВ «Будинок Комфорту» передає (відступає) Фактору, а Фактор набуває права вимоги Клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до Додатку 1 Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором оренди з правом викупу №018 (станом на дату складання позовної заяви) становить 52956,84 грн та складається із суми заборгованості за простроченими орендними платежами 31549, 00 грн, заборгованості за пенею за договором (штрафних санкцій) 21407,84 грн.

Оскільки відповідач не погасила заборгованість, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Водночас, відповідач ухвалу судді від 05 лютого 2025 року про відкриття провадження не отримала, оскільки надіслана судом на її адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подала.

Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи доставлена до його електронного кабінету. Від позивача будь-яких клопотань, заяв до суду не надходило. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення.

Процедура здійснення судових викликів та повідомлень врегульована главою 7 ЦПК України.

За змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, згідно з яким направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Також Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 зазначив, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться.

Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.

15.01.2022 року між ТОВ «Будинок комфорту» та ОСОБА_1 укладено договір оренди майна з правом викупу.

Відповідно до умов договору та додатку до нього, який є невід`ємною частиною договору, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне володіння та користування майно, яке визначено в договорі, з наступним переходом права власності на такий об`єкт оренди від орендодавця до орендаря на умовах, передбачених правилами надання майна у оренду, які є невід`ємною частиною договору, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Сторонами договору погоджено строк оренди майна на 12 місяців та щомісячним платежем у розмірі 2949,00 грн, а також вартість об`єкту оренди, яка при викупі за 12 місяців складатиме 35388,00 грн. Сплата орендної плати у розмірі 2949,00 грн здійснюється орендарем до 15-го числа (включно) кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення договору протягом усього строку оренди, який становить 12 місяців, де днем внесення останнього платежу є 15.01.2023 року.

Обєктом оренди є пральна машина; Модель товару: Wash/fr SAMSUNG WW60K42101WD/UA).

Відповідно до додатку 1 до договору оренди майна з правом викупу № 018 від 15.01.2022, сторони погодили умови, вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу. Сторони визначили графік здійснення щомісячних орендних платежів та авансових платежів.

Мінімальний строк оренди складає 5 місяців з дати передачі об`єкта оренди у користування.

Відповідно до п. 4 Договору, за прострочення орендних платежів орендодавець має право нарахувати орендарю пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за цим договором. Орендодавець залишає за собою право нараховувати орендарю пеню в розмірі меншому ніж 3 % на власний розсуд.

Згідно з п. 6 Договору, викуп об`єкта оренди після закінчення строку оренди здійснюється за умовами належної сплати всіх орендних та авансових платежів відповідно до пунктів 2-4 цього договору.

Відповідно до п. 3 Договору, передача об`єкта оренди орендодавцем та приймання його орендарем у користування може здійснюватись одночасно із підписанням цього договору за актом приймання-передачі товару або протягом десяти робочих днів з дати укладання договору за товарно-транспортною накладною, в тому числі за електронною або паперовою товарно-транспортною накладною оператором поштового зв`язку «Нова Пошта», або іншим документом перевізника, що підтверджує факт передачі орендодавцем та отримання об`єкту оренди орендарем у користування.

Згідно з відомостями акту приймання-передачі товару №018 від 15.01.2022, ТОВ «Будинок Комфорту» виконав свої зобов`язання за договором оренди майна з правом викупу та передав орендареві у строкове платне володіння та користування майно ? об`єкт оренди, а орендар/відповідач його прийняв.

03.07.2023 року ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір факторингу № 01.02-28/23, відповідно до умов якого ТОВ «Будинок Комфорту» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна»/Фактору, а Фактор набуває права вимоги Клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим договором.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав копії першої та останньої сторінок Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023, а також документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023».

Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 37616221) №1 від 25.03.2024, назву Товариства змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» та затверджено його статут.

За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором № 018 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 52956,84 грн, з яких 31549,00 грн заборгованість за простроченими орендними платежами, 21407,84 грн заборгованість за пенею.

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за договором оренди № 018 від 15.01.2022», згідно з відомостями якого загальна сума заборгованості становить 52956,84 грн, з яких: 31549,00 грн сума заборгованості за орендні платежі згідно з договором, 21407,84 грн заборгованість за пенею, нарахованою відповідно до умов договору.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 705 ЦК України, за договором найму-продажу до переходу до покупця права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживна річ).

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (чинним на момент виникнення спірних правовідносин): «у разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.»

Згідно з частиною 1, 2 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає або обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначені умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке.

За твердженням позивача право вимоги до відповідача він набув на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором ТОВ «Будинок комфорту».

На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач подав до позовної заяви договір факторингу, укладений між ним та первісним кредитором, а також копії першої та останньої сторінок Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023, документу з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023».

Суд вважає, що позивач довів належними, достатніми та допустимими доказами наявність у нього у спірних правовідносинах права вимоги до відповідача за невиконаним зобов`язанням за договором № 018 від 15.01.2022.

На підтвердження наявності між сторонами договірних відносин позивач разом з позовною заявою надав до суду підписані відповідачем копії договору оренди майна з правом викупу; додатка 1 до цього договору оренди, який є його невід`ємною частиною, у якому сторони договору погодили графік здійснення авансових платежів та авансових платежів; акту приймання-передачі товару.

Суд вважає, що вказані докази підтверджують укладення первісним кредитором та відповідачкою договору оренди майна з правом викупу, а також факт отримання відповідачкою об`єкта оренди.

Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 52956,84 грн, з яких 31549,00 грн заборгованість за простроченими орендними платежами, 21407,84 грн заборгованість за пенею.

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за договором оренди № 018 від 15.01.2022», згідно з відомостями якого загальна сума заборгованості становить 52956,84 грн, з яких: 31549,00 грн сума заборгованості за орендні платежі згідно з договором, 21407,84 грн заборгованість за пенею, нарахованою відповідно до умов договору.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості вимог позову в частині заявленої до стягнення суми заборгованості, суд бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до додатку 1 до договору оренди майна з правом викупу № 018 від 15.01.2022, сторони погодили умови, вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу. Сторони визначили графік здійснення щомісячних орендних платежів та авансових платежів.

Мінімальний строк оренди складає 5 місяців з дати передачі об`єкта оренди у користування.

Відповідно до п. 4 Договору, за прострочення орендних платежів орендодавець має право нарахувати орендарю пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених орендних платежів за цим договором. Орендодавець залишає за собою право нараховувати орендарю пеню в розмірі меншому ніж 3 % на власний розсуд.

З огляду на вказане суд висновує, що сторони договору погодили умови, вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу. Сторони визначили графік здійснення щомісячних орендних платежів та авансових платежів. Також погодили нарахування пені за прострочення орендних платежів.

Вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу та дати плтежу визначені у Додатку 1 до договору оренди майна з правом викупу, у розділі 2 якого міститься визначений сторонами договору графік здійснення щомісячних та авансових платежів.

Цей графік містить відомості про дати платежу (15 число кожного з 12 місяців дії договору), а також про суму оренди, суму авансового платежу та розмір загального щомісячного платежу.

При цьому сума оренди з 15.02.2022 по 15.08.2022 без ПДВ становить 2457,50 грн, починаючи з 15.09.2022 по 15.01.2023 сума оренди без ПДВ становить 491,50 грн, а сума авансового платежу становить 1966,00 грн. Загальний щомісячний платіж протягом 12 місяців з урахуванням ПДВ становить 2949,00 грн (а.с. 16).

Водночас наданий позивачем на підтвердження суми заборгованості Розрахунок заборгованості за договором оренди № 018 від 15.01.2022 (а.с. 51-72) містить інформацію про нарахування платежів за договором у розмірі 2929,00 грн, зокрема у період з 15.02.2022 по 15.07.2022, а також погашення відповідачем заборгованості.

Сума погашення зазначена у стовпчику «нарахування/платіж за договором» з від`ємним значенням, проте тип операції зазначено як «погашення заборгованості» лише щодо перших двох платежів, здійснених відповідачем 13.02.2022 та 26.07.2022, решта проплат відповідача зазначається з від`ємним значенням, проте з помилковим зазначенням типу операції «нарахування орендної плати».

З відомостей вказаного розрахунку суд встановив, що позивач визнає сплату відповідачем на виконання умов договору оренди станом на 27.07.2022 року 12 платежів у розмірі 2929,00 грн кожен.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що такі проплати здійснені відповідачем станом на 27.07.2022 з суттєвим випередженням погодженого сторонами договору графіку платежів та свідчать про те, що відповідач станом на 27.07.2022 року фактично здійснила виплату за всі 12 місяців.

Водночас, у зв`язку з тим, що в період з 13.02 2022 (перший платіж) по 26.07.2022 (другий платіж) відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання та своєчасно не сплачувала щомісячні орендні платежі їй нараховано пеню, яка станом 27.07.2022 року склала 6546,78 грн.

Проте на аркуші 5 Розрахунку заборгованості в стовпчику «нарахування/платіж» у рядку «нарахування орендної плати» міститься цифра 32049,00 грн з позитивним значенням.

Суд критично сприймає таку інформацію у вказаному розрахунку, адже стосовно цієї суми відсутня будь-яка ідентифікуюча її інформація, вказівка про зобов`язання відповідача сплатити таку суму коштів у липні 2022 відсутня у графіку платежів, погодженому та підписаному сторонами договору; ця сума не відповідає вартості орендованого майна як включно з ПДВ, так і без нього.

З огляду на це суд дійшов висновку про те, що наданий суду розрахунок заборгованості містить суперечливі відомості, а тому не може бути прийнятий судом як належний доказ існування у відповідача саме такого розміру заборгованості за договором оренди, оскільки позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахувань, що зазначені у ньому.

Крім цього, суд враховує, що у п. 3.7 Розрахунку заборгованості зазначено, що він базується на первинних документах обліку орендодавця і в полі «первинний документ» зазначається назва, номер і дата відповідного первинного документа (у обліковій системі орендодавця), відповідно до якого було здійснено операцію нарахування орендної плати, нарахування пені, погашення або прощення заборгованості.

Однак, цей розрахунок не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, що також позбавляє суд можливості здійснити перевірку правильності зазначених у ньому нарахувань.

Отже, цей розрахунок не є належним доказом наявності заборгованості, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання чи невиконання відповідачем умов договору оренди.

Вказаний розрахунок з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена у ньому інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Особливо у випадку невідповідності зазначених у ньому нарахувань погодженому сторонами договору графіку платежів.

За цих обставин суд вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором оренди у розмірі, зазначеному у розрахунку та у позовній заяві.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».

Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

До предмета доказування у цій справі входить факт існування та розмір заборгованості за договором оренди.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості у зазначеному позивачем розмірі.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів вказану обставину та як наслідок позивач не довів обгрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанова Київського апеляційного суду від 19.02.2025 у справі № 381/5656/23 та від 03.07.2023 у справі № 754/464/22). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення цієї справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу № 018 від 15.01.2022.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 14.04.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .