Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/8460/24
Провадження №2/552/562/25
РІШЕННЯ

і м е н е м у к р а ї н и

07.04.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їх представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Васильєва Любов Миколаївна,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Рохманов Володимир Іванович,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

В позові послалась на те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932 від 03 листопада 2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні вироком Київського районного суду міста Полтави від 29 серпня 2023 року визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та його захисника Рохманова В.І. Вирок Київського районного суду від 29 серпня 2023 року скасовано, ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України звільнено у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст.49 КК України, а кримінальне провадження №0000932 від 03 листопада 2021 року закрито на підставі п.1 ч. 2 ст.284 КК України.

Але злочинними діями відповідача їй завдано значної матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з завданням тілесних ушкоджень.

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 1886,40 грн. на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього просила стягнути 51886,40 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Протокольною ухвалою суду від 14 березня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування з архіву Київського районного суду м. Полтави для вивчення під час розгляду справи кримінальної справи №552/6765/21.

Також ухвалою суду від 14 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування з архіву Київського районного суду м. Полтави для вивчення під час розгляду справи кримінальної справи №552/360/22.

Інші заяви по суті справи або клопотання сторонами не подавалися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечили. При цьому посилались на те, що відсутній вирок суду, яким би була встановлена вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення проти позивача. Крім того, посилались на те, що позивачем не доведено розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши докази у справі, та у справах №552/360/22, №552/6765/21, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Полтави перебувало кримінальне провадження №0000932, у якому ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, справа №552/6765/21.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Цивільний позов потерпілої задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1866,40 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та 12000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 31 жовтня 2021 року близько 14 год., перебуваючи у коридорі квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно штовхнув потерпілу ОСОБА_1 долонею лівої руки у праве плече, після чого наніс їй два удари кулаком у ділянку голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі №552/6765/21 задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника Рохманова Володимира Івановича. Скасовано вирок Київського районного суду м. Полтава від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_2 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 цього Кодексу, а кримінальне провадження №0000932 закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (а.с. 9-11).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо особи закрито на нереабілітуючих підставах потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21) зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі статті 49 КК та закриття щодо неї кримінального провадження, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000932 відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючими обставинами.

Тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, завдану його неправомірними діями.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодження позивач вимушена була нести витрати на лікування, які склали 1886,40 грн.

Зазначені витрати на лікування підтверджуються фіскальними чеками на придбання ліків на вказану суму (а.с. 21-23).

Копії чеків на придбання позивачем ліків також досліджені судом за клопотанням позивача у матеріалах кримінальної справи №552/6765/21 (а.с. 48).

Придбані на вказану суму ліки позивачу були призначені лікарем, що підтверджується її медичною карткою (а.с. 17-20, справа №552/6765/21 а.с. 45-47).

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача, що така медична картка не прошита, не пронумерована, оскільки таких вимог до медичних карток чинним законодавством не передбачено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволення.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1886,40 грн на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

Також судом встановлено, що завданням їй тілесних ушкоджень позивачу завдано значної моральної шкоди.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілою від злочину.

Злочином їй було заподіяно тілесних ушкоджень, від яких вона зазнала фізичного болю та страждань.

Суд також враховує характер заподіяних позивачу тілесних ушкоджень, а саме: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, яке утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вказана обставина підтверджується висновком експерта №1135 від 03.11.2021, який залучений до матеріалів кримінальної справи №552/6765/21 ( а.с.197-198).

Як зазначила у позовній заяві позивач, вона зазнала сильного фізичного болю, душевних страждань, емоційних хвилювань та стресу у зв`язку із ушкодженням її здоров`я.

Сама по собі подія її побиття відповідачем, спричинення їй тілесних ушкоджень, яке супроводжувалось нецензурною лайкою, погрозами щодо її здоров`я і життя, стало великим стресом для неї, вона зазнала великого приниження, у зв`язку з такою поведінкою відповідача, як людина та жінка. Під час нападу відповідача вона була беззахисна, не мала можливості чинити опір, бо фізично відповідач набагато сильніший за неї.

Тому вона пережила під час її побиття великі душевні страждання, бо не тільки відчувала фізичний біль, а також і психологічні страждання, бо відчувала страх за своє здоров`я і життя.

Вона в той час проживала з відповідачем в одній квартирі, усвідомлювала, що щоденно зустрічатиметься з ним, тому така його поведінка і в подальшому спричиняла їй моральні страждання. Вона боялась залишатись одна в квартирі, зустрічатись з відповідачем в кухні і коридорі квартири, бо його погрози на її адресу сприймала реально.

Позивач працює в загальноосвітній школі соціальним педагогом і психологом, через отримані тілесні ушкодження тривалий час відчувала головний біль, що впливало на виконання її професійних обов`язків, оскільки її робота пов`язана з дітьми, які дуже чутливі і потребують подвійної уваги.

На її емоційний стан також вплинула і та обставина, що відповідач фактично уникнув покарання за вчинене.

Позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого нормального життя. Вона лікувалась від побоїв і від спричиненого їй побоями стресу.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість душевних та фізичних страждань позивача, яка дійсно зазнала фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя, відчувала дискомфорт у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Тому відшкодування моральної шкоди у сумі 25000 грн, на переконання суду, буде відповідати вимогам розумності та справедливості та відповідатиме встановленим судом обставинам.

Підстави для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі судом не встановлені.

Таким чином, позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

Оскільки позов судом задоволено частково, а саме на 52%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7800,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат на оплату професійної правничої допомоги пропорційно до задоволених судом вимог.

При зверненні з позовом до суду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплатила.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1886,40 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 25000,00 грн. - на відшкодування завданої моральної шкоди, 7800,00 грн. - на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнути 34686,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 11.04.2025 року.

Головуючий (підпис) О.А. Самсонова