КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4510/23
Провадження № 2/488/172/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщева Л.І.,

за участю секретаря - Волошиної Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Олена Валеріївна та ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві помер її батько - ОСОБА_3 , місце проживання якого було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належала останньому на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойко Л.Л. від 09.06.1988 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.06.1988 року, за реєстровим №8380.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві померла мати позивачки - ОСОБА_4 , місце проживання якої було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті матері відкрила спадщина на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яку остання успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав у встановленому законом порядку.

Позивачка зазначила, що ні батько ні мати на випадок своєї смерті заповіту не залишили. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як дочка, та син ОСОБА_2 , який відмовився від спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , подавши заяву до приватного нотаріуса Ємельянової О.В.

Таким чином, позивачка, як єдина спадкоємиця за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , звернулася до приватного нотаріуса Ємельянової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та матері на відповідні частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2023р. приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаючись на те, що у ході дослідження наданих позивачкою документів, було встановлено, що спадкодавцю, ОСОБА_3 , належить 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойко Л.Л. 09.06.1988 року, зареєстрованого КП «МБТІ» 23.06.1988 року, за р. №8380. А іншій 1/2 частці у праві власності на житловий будинок, яка належить співвласнику - ОСОБА_5 , 25.02.2011 року було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_3 на підставі рішення виконавчою комітету Миколаївської міської ради від 25.02.2011р. №118, у зв`язку з чим вона перестала бути співвласником зазначеного майна. Таким чином за адресою АДРЕСА_2 залишився тільки один власник, тобто належні спадкодавцю 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок на даний час не відповідає дійсності, тому не можливо встановити яка саме частка належить померлому та на яку саме частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок в подальшому видавати свідоцтво про право на спадщину за законом. Задля того, щоб спадкоємець мав можливість у визначений законом час отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, частка власника має бути перерахована.

На підставі викладеного, приватним нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , приватним нотаріусом також було відмолено позивачці, мотивувавши тим, що по перше, ОСОБА_4 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 фактично прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав встановленому законом порядку, по друге, належні спадкодавцю частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок на сьогодні не відповідають дійсності, тому не можливо встановити яка саме частка належить померлому та на яку саме частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок в подальшому видавати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Посилаючись на викладене, позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом і просити суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на цілу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 , після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївська міська рада надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова О.В. також надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа - ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, до особи, яка порушила це право, з метою його захисту.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України, яка встановлює диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №761/30025/16-ц.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування".

Так, у даній справі предметом спору є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та після смерті матері ОСОБА_4 права власності на на цілу частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 .

За змістом статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи із даної норми закону, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є позивачка ОСОБА_1 та третя особа по даній праві ОСОБА_2 .

Із копії спадкової справи 89/2023, заведеної приватним нотаріусом Ємельяновою О.В. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , вбачається, що спадщину в установленому законом порядку прийняли спадкоємці за законом першої черги: позивачка ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , а також їх мати, дружина спадкодавця - ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09.06.1988 р., посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, належала 1/2 частина житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Іншій 1/2 частині цього ж житлового будинку, яка належала ОСОБА_5 , рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 118 від 25.02.2011 р. було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_4 .

Із копії спадкової справи 90/2023, заведеної приватним нотаріусом Ємельяновою О.В. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , вбачається, що спадщину прийняла позивачка ОСОБА_1 , а третя особа ОСОБА_2 від спадщини відмовився на користь позивачки.

Таким чином, ОСОБА_2 за своїм правовим статусом є відповідачем, оскільки він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька - ОСОБА_3 , і є таким, що прийняв спадщину в установленому законом порядку.

За такого, суд приходить до висновку,що позивачка пред`явила позов до неналежного відповідача, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Олена Валеріївна та ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, , адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Олена Валеріївна, 54031, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 136, оф. 39.

Третя особа: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 17.08.2023, орган що видав 4811, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Л.І. Селіщева