УХВАЛА

07.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Білінської Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1

про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

у справі за заявою ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу №295/16870/24 від 28.11.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Заяву обґрунтовано тим, що шлюб між сторонами розірвано та після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , враховуючи несприятливі відносини в родині та суперечливу поведінку стягувача щодо неї особисто, а також щодо дитини, почала активно займатися переїздом разом з сином ОСОБА_4 до іншого житла та звернулася до місцевого органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини. 25.12.2024 рішенням №2077 виконкому Житомирської міської ради було затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . Отже, неповнолітній ОСОБА_4 постійно проживав зі своєю матір`ю та перебував на її утриманні, а зараз вони змінили адресу проживання та спільно проживають в іншому місці, при цьому батько епізодично надає певні грошові суми. Не відповідає дійсності інформація в заяві ОСОБА_2 про видачу судового наказу, щодо фактичної відсутності боржниці за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки остання, хоч і проходить військову службу, але ця служба не пов`язана з бойовими завданнями та тривалими відрядженнями. Стягувач часто їздить на різні навчання та особисте лікування, тому часто буває відсутнім в місті. Не може не мати значення той факт, що стягувач має суттєві вади зі здоров`ям, які не дають можливості повноцінно відповідати за свої дії та вчинки, а тим більше за дитину. Не відповідає дійсності також той факт, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує дитину. ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та гармонійним розвитком дитини, ОСОБА_4 відвідує гуртки, які оплачуються ОСОБА_1 за власний кошт. ОСОБА_1 щомісячно несе значні матеріальні трати по утриманню сина, а також несла по сплаті комунальних послуг, коли вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі стягувачем. Відпочинок дитини завжди був за кошти матері, а у спільному родинному відпочинку стягувач, як батько, сплачував лише кошти за себе особисто. Саме таке відношення до власної сім`ї на постійній основі з боку стягувача і призвело до глибинного руйнування родини та прийняття рішення про розірвання шлюбу. Після вкрай несприятливої ситуації в родині, ОСОБА_1 разом з сином проживають по АДРЕСА_2 , яка належить батькові ОСОБА_1 , але остання в повній мірі розпоряджається зазначеним житлом на підставі доручення. Натомість стягувачем не було надано до суду довідки, яка б підтвердила фактичне проживання з ним сина ОСОБА_4 . Відповідно ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Як вбачається з документів, які надаються ОСОБА_1 на підтвердження своїх тверджень, ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 . Враховуючи ті обставини, що малолітня дитина проживала і проживає з матір`ю та вона його утримує, а також враховуючи, що місце проживання дитини визначене з матір`ю, заявник просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання заявник та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від представника заявника ОСОБА_7 до суду надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі, відповідно до змісту якої заявник заяву підтримує.

Стягувач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від представника стягувача ОСОБА_8 до суду надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 проти заяви заперечує та просить відмовити у її задоволенні.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.05.2013 (а.с. 46).

Рішенням Богунського районного суду від 11.11.2024 у справі №295/14340/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 47).

Згідно з витягами з Реєстру територіальної громади, місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 50, 51).

13.12.2024 ОСББ «Європа плюс» видано ОСОБА_1 довідку за №19, відповідно до якої, вона та її син ОСОБА_3 , 2013 року народження, на даний час не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).

16.12.2024 головою правління ОСББ «Хлібна 28» Рибачуком В.Д., за участю сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , складено акт про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровані ОСОБА_1 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 2013 року народження, але проживають у квартирі зі слів сусідів з 29.11.2024 (а.с. 43).

Згідно з довідкою ОСББ «Хлібна 28» «06 від 16.12.2024, згідно з актом №3 від 16.12.2024, засвідченого сусідами, ОСОБА_1 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 2013 року народження, з 29.11.2024 не зареєстровані, але проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №2077 від 25.12.2024 затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 49).

Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира №295/16870/24 від 28.11.2024 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29).

За правилами частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, норми Сімейного кодексу України право на отримання аліментів на утримання дитини пов`язують з проживанням дитини з особою, яка звертається з питанням стягнення аліментів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розглядувимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 2013 року народження, з 29.11.2024 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №2077 від 25.12.2024 затверджено висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що оскільки малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, доказів того, що на момент видачі судового наказу від 28.11.2024 дитина проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні, матеріали справи не містять, суд доходить висновку про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , тому існують підстави, передбачені ст. 432 ЦПК України для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки наявні обставини свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 173, 260, 261, 432, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Визнати судовий наказ №295/16870/24 від 28.11.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова