КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1510/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника позивача - Стадного Д. С.

представника відповідачів -адвоката Сторожук О. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сторожук Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Журибеди О. М.,

від 13 вересня 2022 року

та на додаткове рішення від 27 вересня 2022 року

у цивільній справі № 759/1779/18 Святошинського районного суду міста Києва

за первісним позовом Державної іпотечної установи,

до ОСОБА_2 , ОСОБА_1

третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до Державної іпотечної установи

про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Державна іпотечна установа звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.

Позов мотивований тим, що 08.08.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 52-07-ИЛ/23 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою № 1 та додатковою угодою № 2 до договору про відкриття кредитної лінії.

Вказує, що за умовами договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повторності, строковості, платності, що складається із суми залишку основного боргу за кредитом, що станом на 16.05.2008 становить 225 000 доларів США з оплатою 16 % річних.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 52-07-П/23 від 08.08.2007, за умовами якого поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання умов кредитного договору.

11.02.2015 між Державною іпотечною установою та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 17/4, за яким банку надано кредит рефінансування у розмірі 155 600 000 грн строком до 11.06.2015.

Для забезпечення зобов`язання банку за кредитним договором між установою та банком укладено договір застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4В.

Постановою Національного банку України № 612 від 17.09.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Починаючи з 17.09.2015 установа набула усі права вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 52-07-ИЛ/23, укладеного між банком та ОСОБА_2 , а також за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Про здійснення такого відступлення позичальника проінформовано повідомленням № 759/11/2 від 15.10.2015.

Станом на момент відступлення права вимоги (17.09.2015) залишок заборгованості відповідачів за договором про відкриття кредитної лінії № 52-07-ИЛ23 від 08.09.2007 становить 1 886 396,33 грн, що підтверджується витягом з довідки про залишок заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015, який був наданий установі у листі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 3-242100/22658 від 23.11.2015.

Позивач зазначав, що через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 05.02.2018 становить 3 365 076,74 грн, з яких: по сумі набутих вимог Державною іпотечною установою станом на 17.09.2015 - 1 886 396,33 грн, прострочені відсотки за користування кредитом з 17.09.2015 до 05.02.2018 - 723 332,16 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 568 125 грн, інфляційні втрати - 207 223,25 грн.

Державна іпотечна установа просила:

стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії в розмірі 3 365 076,74 грн, з яких:

по сумі набутих вимог Державною іпотечною установою станом на 17.09.2015 - 1 886 396,33 грн,

прострочені відсотки за користування кредитом з 17.09.2015 до 05.02.2018 - 723 332,16 грн,

пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 568 125 грн,

інфляційні втрати - 207 223,25 грн.

У травні 2018 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до Державної іпотечної установи про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним, у якому просила:

визнати недійсними договір про відкриття кредитної лінії № 52-07-Ил/23 від 08.08.2007, додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 52-07-Ил/23 від 16.05.2008, додаткову угоду № 2 договору про відкриття кредитної лінії № 52-07-Ил/23 від 29.08.2008, укладених між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: визнати недійсним іпотечний договір від 08.08.2007 та додатковий договір № 1 до іпотечного договору від 16.05.2008, визнати недійсним договір поруки № 52-07-П/23 від 08.08.2007 та додаткову угоду № 1 до договору поруки № 52-07-П/23 від 16.05.2008.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13.09.2022 позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії в сумі 3 365 076, 74 грн, з яких: по сумі набутих вимог ДІУ станом на 17.08.2015 - 1 886 396, 33 грн, прострочені відсотки за користування кредитом з 17.09.2015 по 05.02.2018 - 723 332, 16 грн, пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 568 125, 00 грн, інфляційні втрати - 207 223, 25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи сплачений судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі по 25 238,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Державної іпотечної установи про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.05.2024 касаційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23.11.2023 у частині позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (станом на 17.09.2015) у розмірі 1 886 396,33 грн, пені за прострочення сплати кредитних коштів у розмірі 568 125,00 грн, розподілу судових витрат скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Київського апеляційного суду від 23.11.2023 у частині відмови в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом з 17.09.2015 до 05.02.2018 у розмірі 723 332,16 грн, інфляційних втрат у розмірі 207 223,25 грн змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В апеляційній скарзі (ураховуючи межі апеляційного перегляду) адвокат Сторожук О. С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.09.2022 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовити. Вирішити питання судових витрат.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не встановив правонаступництво між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», який начебто відступив право вимоги Державній іпотечній установі за спірними договорами; не надав оцінку запереченням відповідачки, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Уважає, що суд першої інстанції протиправно не застосував позовну давність, яка спливла і про що заявила сторона у спорі.

Вказує, що наявні в матеріалах докази самі по собі не можуть уважатись доказом видачі кредитних коштів, в тому числі погашення заборгованості, відповідно, і наявності заборгованості, оскільки не є первинними документами.

Посилається на те, що документи додані до позовної заяви не завірені належним чином, що свідчить про відсутність оригіналів цих документів.

Звертає увагу на невідповідність інформації, наданої Банком за ухвалою суду, по заборгованості за кредитом та розрахунку, що наданий Державною іпотечною установою.

Вказує, що не зрозуміло, яку саме суму коштів стягнув суд першої інстанції, оскільки суд стягнув 3 365 076,74 грн, проте якщо додати стягнуті кошти, то вийде сума 3 385 076,74 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27.09.2022 в задоволенні заяв представника позивача за зустрічним позовом Сторожук О. С. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат по справі № 759/1779/18 за даним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Сторожук О. С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просить додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27.09.2022 скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з Державної іпотечної установи понесені ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. Стягнути з Державної іпотечної установи понесені ОСОБА_2 судові витрати, всього у розмірі 40 000, 00 грн., а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. та проведення судово-економічної експертизи у розмірі 25 000, 00 грн.

Вказує, що не погоджується з ухваленим додатковим рішенням. Зазначає, що витрати ОСОБА_2 складають 40 000, 00 грн, з яких 25 000,00 грн - оплата за проведення судово-економічної експертизи у справі № 759/1779/18 та витрати на професійну правову допомогу у справі (гонорар адвоката) у розмірі 15 000, 00 грн.

Витрати ОСОБА_1 складають витрати на професійну правову допомогу у справі (гонорар адвоката) у розмірі 15 000, 00 грн. Зазначає, що на підтвердження понесених відповідачами судових витрат до суду першої інстанції подано всі документи.

Вказує, що з урахуванням оскарження основного судового рішення, а також оскаржуваного додаткового рішення наявні підстави для вирішення питання щодо зміни розподілу судових витрат.

Правом подачі відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Сторожук О. С. апеляційну скаргу, з урахування меж перегляду, підтримала із викладених у ній підстав та доводів.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору про відкриття кредитної лінії № 52-07Ил/23, укладеного 08.08.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 225 000,00 дол. США з оплатою 14,5 % річних.

Для забезпечення зобов`язання по кредитному договору № 52-07 Ил/23 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 52-07-П/23 від 08.08.2007, за умовами якого поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком.

Згідно додаткової угоди № 1 до договору про відкриття кредитної лінії від 08.08.2007 № 52-07-Ил/23 16.05.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої пункт 2.1 договору про відкриття кредитної лінії від 08.08.2007 № 52-07Ил/23 викладено в такій редакції: «банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, що складається із суми залишку основного боргу по кредиту, що на момент укладення цієї додаткової угоди становить суму в розмірі 225 000 дол. США, з оплатою по процентній ставці 16,0 процентів річних у відповідності до вимог пункту 4.6 кредитного договору». Пункт 4.1 договору викладено в наступній редакції «позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 16,0 (шістнадцять цілих) процентів річних».

08.08.2007 ОСОБА_2 звернулась до банку із заявою про надання траншу в рамках невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 90 000 дол. США та згідно заяви на видачу готівки від 08.08.2007 отримала такі кошти.

09.08.2007 ОСОБА_2 звернулась до банку із заявою про надання траншу в рамках невідновлювальної кредитної лінії в сумі 135 000,00 дол. США та згідно заяви на видачу готівки від 09.08.2007 отримала такі кошти.

29.08.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до договору про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до умов укладеної додаткової угоди сторони визначили, що пункт 3.2 договору про відкриття кредитної лінії № 52-07-Тл/23 від 08.08.2007 викладено в такій редакції: «позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 07 серпня 2017 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно, в термін з 01 до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку № 2». Пункт 4.3 викладено в новій редакції, а також додаток № 1 визнано таким, що втратив чинність.

16.05.2008 між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до договору поруки № 52-07-П/23 від 08.08.2007, згідно якої пункт 1.1 договору поруки викладено в новій редакції, зокрема, визначено, що боржнику наданий кредит, що складається із суми залишку основного боргу по кредиту, що на момент укладення цієї додаткової угоди становить суму в розмірі 225 000,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 16,0 процентів річних.

11.02.2015 з метою реалізації порядку стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № 17/403 від 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В як забезпечення виконання зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015.

З даних додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 убачається, що серед боржників є, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (поручитель).

15.10.2015 Державною іпотечною установою на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення № 7489/11/2 від 15.10.2015 про те, що з 17.09.2015 Державна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем позичальника та застереження від оплати будь-яких коштів в погашення боргу на рахунки первісного кредитора, додатками до якого надавались копії договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно та вимоги ДІУ по банку від 17.09.2015 № 6596/15/2.

Відповідно до листа, підписаного уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі за договором відступлення у відповідності з довідкою про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно з договором застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015 станом на 17.09.2015 залишок основних зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 порядковий номер 288 в довідці) складав: у гривневому еквіваленті станом на 17.09.2015 рік - 1 866 396,33 грн.

У серпні 2015 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось до ОСОБА_2 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 93 878,53 дол. США та 1 413 248,05 грн, який ухвалою суду від 04.07.2016 залишено без розгляду.

23.07.2015 на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 банком направлено вимогу в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», згідно якої сума заборгованості за кредитним договором станом на 08.06.2015 становить 93 878,53 дол. США та 1 413 248,05 грн, що за розрахунком банку становить в національній валюті 3 387 119,25 грн.

Згідно вказаної вимоги відповідачам запропоновано протягом 30 днів з моменту отримання вимоги повернути кредитні кошти та погасити заборгованість станом на 08.06.2015 у розмірі 93 878,53 дол. США та 1 413 248,05 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом 85 525,85 дол. США; сума заборгованості за відсотками 8352,68 дол. США; пеня за прострочення заборгованості по основному кредиту, комісії та відсоткам - 1 413 248,05 грн.

Задовольняючи позов Державної іпотечної установи у частині стягнення основної заборгованості за кредитом та пенею, суд першої інстанції виходив із того, що станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі за договором відступлення відповідно до довідки про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно з договором застави майнових прав № 17/4 від 11 лютого 2015 року, станом на 17.09.2015 залишок основних зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 , порядковий номер 288 у довідці) становив у гривневому еквіваленті станом на 17.09.2015 рік 1 866 396,33 грн. Згідно з додатком до розрахунку сума пені за кредитом ОСОБА_2 становить 568 125,00 грн.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про розподіл судових витрат по справі № 759/1779/18, суд виходив із того, що у справі у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним відмовлено, а позов Державної іпотечної установи задоволено.

Скеровуючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність належним чином дослідити виписку по особовому рахунку за період з 08.08.2007 по 26.08.2016, виписку по особовому рахунку за період з 08.08.2007 по 20.05.2019, надані представником банку на електронному носії (т. 2, а. с. 162); у частині вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредитних коштів у розмірі 568 125,00 грн. - встановити, за який період нарахована пеня - до моменту настання строку кредитування чи після, адже після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення пені.

Ураховуючи наведене, дослідивши виписку по особовому рахунку за період з 08.08.2007 по 26.08.2016, виписку по особовому рахунку за період з 08.08.2007 по 20.05.2019, надані представником банку на електронному носії (т. 2, а. с. 162), а також перевіривши доводи позовної заяви та доданих розрахунків щодо періоду нарахування пені, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до направленої в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» 23.07.2015 на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 банком вимоги про дострокове повернення кредиту, сума заборгованості за кредитним договором станом на 08.06.2015 становила 93 878,53 дол. США та 1 413 248,05 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту становила 85 525,85 дол. США, сума заборгованості за відсотками 8352,68 дол. США, та пеня за прострочення заборгованості за основним боргом, комісією та відсотками - 1 413 248,05 грн.

Відповідно до довідки про залишки заборгованості, що додається до листа від 23.11.2025 (а.с. 39-41, т.1), підписаного уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі за договором відступлення станом на 17.09.2015 залишок основних зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 порядковий номер 288 в довідці) складав 85 525,85 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 17.09.2015 рік - 1 866 396,33 грн.

Матеріали цивільної справи містять квитанції про здійснення банківських операцій, відповідно до даних яких ОСОБА_2 сплачено на рахунок Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит»: 29.01.2014 - 4000 дол. США; 06 лютого 2014 року - 4000 дол. США; 18 березня 2014 року - 3000 дол. США; 10.042014 - 2000,00 дол. США; 16.05.2014 - 2000 дол. США; 08.01.2013 - 2000 дол. США; 22.01.2013 - 2000 дол. США; 29.01.2013 - 2000 дол. США; 31.01.2013 - 2000 дол. США; 11.02.2013 - 2000 дол. США; 18.02.2013 - 2000 дол. США; 28.02.2013 - 2000 дол. США; 14.03.2013 - 2000 дол. США; 18.03.2011 - 3500 дол. США; 21.03.2013 - 2000 дол. США; 06.04.2013 - 2000 дол. США; 06.06.2013 - 700 дол. США; 14.06.2013 - 2000 дол. США; 20.06.2013 - 2000 дол. США; 15.07.2013 - 3 065 дол. США; 29.07.2013 - 575 дол. США; 01.08.2013 - 1720 дол. США; 20.08.2013 - 2000 дол. США; 27.11.2013 - 4000 дол. США; 25.12.2013 - 3000 дол. США; 19.01.2012 - 5000 дол. США; 30.01.2012 - 2000 дол. США; 17.02.2012 - 3000 дол. США; 27.02.2012 - 3000 дол. США; 15.03.2012 - 5 500 дол. США; 19.03.2012 - 1000 дол. США; 17.04.2012 - 3000 дол. США; 23.04.2012 - 2000 дол. США; 15.05.2012 - 3000 дол. США; 18.06.2012 - 3000 дол. США; 18.09.2012 - 2500 дол. США; 24.09.2012 - 3000 дол. США; 01.10.2012 - 3000 дол. США; 31.10.2012 - 2000,00 дол. США; 19.11.2012 - 3000 дол. США; 26.11.2012 - 3000 дол. США; 30.11.2012 - 2000 дол. США; 10.12.2012 - 2500 дол. США; 11.12.2012 - 1000 дол. США; 29.12.2012 року - 5000 дол. США; 09.03.2011 - 3000 дол. США; 29.04.2011 - 2740 дол. США; 08.07.2011 - 500 дол. США; 15.08.2011 - 1000 дол. США; 02.09.2011 - 3000 дол. США; 24.10.2011 - 500 дол. США; 11.11.2011 - 10 000 дол. США; 29.11.2011 - 2000 дол. США; 09.12.2011 - 2000 дол. США; 22.12.2011 - 2000 дол. США; 16.06.2009 - 4500 дол. США; 28.08.2009 - 6000 дол. США; 25.09.2009 - 2000 дол. США; 30.12.2009 - 5 500 дол. США; 08.08.2007 - 921,08 грн (призначення страховий платіж); 08.08.2007 - 4306,25 грн (страховий платіж); 08.08.2007 - 17 043,75 грн (призначення комісія згідно договору від 08.08.2007); 08.08.2007 - 909 грн (призначення комісія згідно договору від 08.08.2007); 09.08.2007 - 1 363,50 грн (призначення комісія згідно договору від 08.08.2007).

Загальний розмір сплачених коштів у доларах США за вказаний період згідно наданих квитанції становить 159 800 дол. США.

Водночас, з виписок по особовому рахунку за перiод з 08.08.2007 по 20.05.2019, за перiод з 08.08.2007 по 26.08.2016, що надані представником банку на електронному носії (т. 2, а.с. 162), з урахуванням інформаційної довідки від 18.02.2025 №716/32 Державної іпотечної установи щодо руху коштів, апеляційним судом встановлено, що у період з 31.08.207 по 21.11.2014 ОСОБА_2 сплатила всього 337 631,89 дол. США, з яких - 139 474,15 дол. США у погашення основної заборгованості за тілом кредиту, й 198 197,74 дол. США - процентів за користування кредитом відповідно до умов договору.

Після 21.11.2014 року платежі не надходили.

Отже, з урахування відомостей банку по особовому рахунку, несплачена ОСОБА_2 частина за тілом кредиту (заборгованість) становила 85 525,85 дол. США (225 000 - 139 474,15), що станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі, 17.09.2015, у гривневому еквіваленті становило - 1 866 396,33 грн.

У позовній заяві, позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту саме у гривневому еквіваленті станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі, 17.09.2015, у розмірі 1 866 396,33 грн.

Доказів сплати цієї заборгованості, внесення грошових коштів після відступлення вимоги позивачу, матеріали справи не містять, помилковість розрахунку відповідачем не доведена, з огляду на, що колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позову у вказаній частині й наявності підстав для його задоволення. Підстав для зміни чи скасування рішення у вказаній частині не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позову у цій частині відповідачем належний й допустимими доказами не доведені, й не спростовують висновків суду щодо невиконання зобов`язань із повернення кредиту.

Щодо вимог про стягнення пені.

У розрахунку пені, що доданий до позовній заяви, позивач не вказує період, за який пеню нараховано, але зазначає, що її розмір значно перевищує половину виданої суми, що за обрахунком з урахуванням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», становить 112 500,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день видачи кредиту (08.08.2007) дорівнює 568 125 грн.

Водночас, як встановлено судом, у направленій банком в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» 23.07.2015 на адресу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимозі про дострокове повернення кредиту, розмір пені за прострочення заборгованості за основним боргом, комісією та відсотками, становив 1 413 248,05 грн, що у перерахунку дорівнювало 64 768 дол США. При цьому, визначений банком розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами дорівнював 93 878,53 дол. США.

Зважаючи на збільшення розміру пені від 64768 дол. США до половини виданої суми - 112 500 дол.США, колегія суддів дійшла висновку, що таке збільшення є наслідком нарахування позивачем пені за період після надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту й до подання позову. Утім, після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення пені.

Щодо до сум пені, які були розраховані банком (попереднім кредитором) станом на момент направлення вимоги про дострокове повернення кредиту 23.07.2015, зважаючи на те, що солідарним боржником було заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності у письмовій заяві (а.с. 134-138, т. 1), ураховуючи, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України), колегія суддів дійшла висновку про пропуск позивачем позовної давності, який за вимогами про стягнення пені становить один рік (позов подано у лютому 2018 року).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають незалежно від періоду, за який пеня обрахована - до чи після надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення у частині стягнення пені підлягає скасуванню з підстав встановлених ст. 376 ЦПК України із ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У частині стягнення основного боргу у розмірі 1 866 396,33 грн рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для зміни чи скасування не встановлено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо судового збору.

При поданні позову ціною 3 365 076, 74 грн Державною іпотечною установою сплачено судовий збір у розмірі 50 476,15 грн.

У кінцевому рахунку позовні вимоги задоволені лише щодо ОСОБА_2 у розмірі 1 866 396,33 грн, що становить 56,06% від ціни заявленого позову.

У решті вимог до ОСОБА_2 та у вимогах до ОСОБА_1 відмовлено.

Отже на відповідача ОСОБА_2 покладається судовий збір за подання позову, пропорційно розміру задоволених до неї вимог, та підлягає стягненню на користь Державної іпотечної установи 24763,60 грн. (50 476,15/2*56,6).

В частині позовних вимог до ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору за подання позову у повному обсязі покладаються на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржували рішення першої інстанції у повному обсязі, судовий збір за подання апеляційної скарги сплачено 75 714,23 грн.

За наслідками судового розгляду у частині вимог до ОСОБА_1 , з урахуванням Постанови Київського апеляційного суду від 23.11.2023, апеляційна скарга задоволена повністю, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена на 43,94%

Отже, з Державної іпотечної установи підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 у розмірі 18572,70 грн (75 142,23/2), та на користь ОСОБА_2 у розмірі 18572,70 грн (37 871,12 *43,94%).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції виходив із того, первісний позов задоволено, й у зв`язку із тим, що відмовлено у задоволенні зустрічного позову, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на те, що на наслідками перегляду рішення суду першої інстанції, первісний позов задоволено лише у частині, додаткове рішення підлягає скасуванню, а судові витрати пов`язані із наданням відповідачам правничої допомоги підлягають вирішенню на загальних підставах.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до угоди про надання правничої допомогу від 03.04.2018, звіту про надання правової допомоги від 13.09.2022, Адвокатським бюро «Олени Сторожук» (адвокатами Сторожук О. С. та Сторожук С. С.) надано правову допомогу ОСОБА_2 у справі №759/1779/18 (а.с. 29, т. 3) об`єм якої становить аналіз документів, матерілаів справи, позовної заяви, аналіз законодавства, підготовка й подання клопотань, клопотання про призначення експертизи, відзиву на позов, зустрічної позовної заяви тощо, здійснення представництва інтересів клієнта у судових засіданнях. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги складає 15 000 грн.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 (а.с 21-24, т. 3) окрім вказаних угоди та звіту, також додані дві квитанції на оплату правничої допомоги на суму 15 000 (а.с. 31-32, т. 3) ордер на надання правової допомоги адвокатом Сторожук О. С. (а.с 33), копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю Сторожук О. С. (а.с. 34, т.3), ордер на надання правової допомоги адвокатом Сторожук С. С. (а.с. 35), копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю Сторожук С. С. (а.с. 36) , довіреність бути представником, що посвідчена нотаріально (а.с. 38, т. 3).

Відповідно до угоди про надання правничої допомогу від 03.04.2018, звіту про надання правової допомоги від 13.09.2022, Адвокатським бюро «Олени Сторожук» (адвокатами Сторожук О. С. та Сторожук С. С.) надано правову допомогу ОСОБА_1 у справі №759/1779/18 (а.с. 46, т.3) об`єм якої становить аналіз документів, матеріалів справи, позовної заяви, аналіз законодавства, підготовка та подання відзиву на позов, апеляційної скарги на ухвалу від 19.03.2012, додаткові пояснення до апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу Державної іпотечної установи від 19.03.2018, зустрічної позовної заяви тощо, здійснення представництва інтересів клієнта у судових засіданнях. Загальна сума гонорару за надання правової допомоги складає 15 000 грн.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_3 (а.с. 40-43, т. 3) окрім вказаних угоди та звіту, також додані дві квитанції на оплату правничої допомоги на суму 15 000 (а.с. 48-49, т. 3) ордер на надання правової допомоги адвокатом Сторожук О. С. (а.с. 50-51), копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю Сторожук О. С. (а.с. 52, т. 3), ордер на надання правової допомоги адвокатом Сторожук С. С. (а.с. 53), копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю Сторожук О. С. (а.с. 54) , довіреність бути представником, що посвідчена нотаріально (а.с. 56, т. 3).

Заперечень щодо заявленого розміру витрат Державною іпотечною установою не подано.

Колегія суддів вважає, що опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом є детальним та підтверджують необхідність надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З огляду на викладене вище, витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених вимог й, відповідно, покладаються на позивача пропорційно до частини, у якій відмовлено у задоволенні позову: за вимогами до ОСОБА_1 - у повному обсязі, у розмірі 15 000 грн., за вимогами до ОСОБА_2 - у розмірі 7 359 грн (15000*43,94%).

Отже, ураховуючи розмір судових витрати із сплати судового збору за подання позову, за подання апеляційної скарги та розмір витрат на правничу допомогу, з Державної іпотечної установи підлягають стягненню судові витрати на користь ОСОБА_2 у розмірі 1068,10 грн, та користь ОСОБА_1 у розмірі - 33 572,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скаргиадвоката Сторожук Олени Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року у частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 568 125 грн скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року скасувати.

Стягнути з Державної іпотечної установи (м. Київ, бул. Лесі Українки 34, ідентифікаційний код 33304730) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 33 572 грн 70 коп.

Стягнути з Державної іпотечної установи (м. Київ, бул. Лесі Українки 34, ідентифікаційний код 33304730) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1 068 грн 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко