Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/1877/2025 Справа № 641/2614/25
У Х В А Л А

15 квітня 2025 року м.Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Щепелева Г.М. розглянувши матеріали справи № 641/2614/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського машинобудівного фахового коледжу (м. Харків, вул. Г. Тарасенка, 79) про зобов?язання вчинення дій, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом в якому просить: зобов?язати надати відповідачем відомості про середній заробіток позивача; стягнути з Харківського машинобудівного фахового коледжу на її користь заробітну плату за відпрацьовані робочі дні 02.09.2024 та 03.09.2024 р. та середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку до винесення рішення за позовною заявою; стягнути моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн., зобов?язати відповідача внести відомості у трудову книжку позивача про звільнення з посади завідувача навчальної лабораторії за місництвом 05.09.2024 року.

14.04.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 641/2614/25 за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Харківського машинобудівного фахового коледжу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Щепелевої Г.М.

Ознайомившись з вказаним позовом та доданими до нього документами, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з веб-сайту «Судова влада» та Єдиного реєстру судових рішень 15.01.2025 позивачем ОСОБА_1 було подано до Комінтернівського районного суду м. Харкова позовну заяву до Харківського машинобудівного фахового коледжу із аналогічними позовними вимогами.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2025 вказану позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху.

17.02.2025 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова вищевказану позовну заяву повернуто позивачу у зв?язку із не виправленням її недоліків.

Уточнена позовна заяву ОСОБА_1 надійшла у провадження судді Щепелевої Г.М.

Перед відкриттям провадження у справі суд перевіряє додержання вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України та у відповідності до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила декілька позовних вимог, а саме: стягнення заборгованості з виплати заробітної плати при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнення моральної шкоди; зобов?язання внесення відомостей.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем при зверненні до суду не надано документів, що підтверджують сплату судового збору.

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У даному випадку позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з викладених норм, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, відповідно на вказані вимоги позивача не поширюються положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 цього Кодексу, мають різну правову природу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких, згідно з п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не сплачується.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є майновою вимогою.

Таким чином позивачу необхідно надати розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також сплатити судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки, або надати документ на підставі якого позивач звільняється від сплати судового збору.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18).

Таким чином позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди, або надати документ на підставі якого позивач звільняється від сплати судового збору.

У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачкою заявлено вимогу немайнового характеру (зобов`язання внести запис до трудової книжки), а тому їй необхідно сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 3028,00 грн.

У разі відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачу необхідно сплатити судовий збір за наступними реквізитами:

Отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Слобідск/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947

Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.)

Рахунок отримувача UA0020655

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Комінтернівський районний суд м. Харкова (назва суду, де розглядається справа).

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України, а у ст. 177 визначені документи, що додаються до позовної заяви.

Суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Позовна заява є однією із таких заяв.

Натомість позивачем позов подано у формі уточненої позовної заяви.

Позивачем не дотримано вимоги ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено відомості про наявність або відсутність у відповідача електронного кабінету; позивачем не зазначено ціну позову (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України); не надані відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Крім того, позивач в уточненій позовній заяві посилається на докази (накази, трудова книжка, тощо), якими вона обґрунтовує позовні вимоги, але до уточненої позовної заяви вони не додані.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

У пункті 1 уточненої позовної заяви вказана вимога про зобов?язання надання відповідачем відомостей про середній заробіток позивача за посадою юрисконсульта та посадою за сумісництвом завідувача начальної лабораторії у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Згідно із ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Частиною другою ст. 84 ЦПК України чітко визначено що повинно містити клопотання про витребування доказів.

Суд зазначає, що зі змісту уточненої позовної заяви неможливо однозначно встановити характер вимоги про зобов?язання надання відповідачем відомостей про середній заробіток позивача, тому відповідачеві необхідно уточнити чи є зазначена вимога позовною або клопотанням про витребування відповідних доказів у відповідача.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне заяву залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї для відповідача.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського машинобудівного фахового коледжу (м. Харків, вул. Г. Тарасенка, 79) про зобов?язання вчинення дій, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання нею зазначених вимог ухвали в наданий строк, заява буде визнана неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя -Г. М. Щепелева