09.04.2025 Провадження по справі № 2/940/27/25
Справа № 940/710/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвоката: Порхун О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить поділити в натурі належний їм з відповідачкою ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 94,30 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 6/11 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інші 5/11 частини будинку належить ОСОБА_2 . Фактично вони користуються своїми частками будинку, а саме вона користується приміщеннями загальною площею 55,6 кв.м., а саме: II тамбуром площею 1,6 кв.м., III кладовою площею 12,0 кв.м., IV кладовою площею 1,7 кв.м., V- кладовою площею 1,7 кв.м., 2-1 кухнею площею 14,2 кв.м., 2-2 житловою кімнатою площею 12,3 кв.м., 2-3 житловою кімнатою площею 12,1 кв.м., хлівом літ. Б, хлівом літ. В, прибудовою літ. в, та вбиральнею літ. Г.; ОСОБА_2 користується приміщеннями загальною площею 38,7 кв.м., а саме: I верандою площею 7,8 кв.м., 1-1 коридором площею 5,0 кв.м., 1-2 житловою кімнатою площею 14,9 кв.м., 1-3 кухнею площею 11,0 кв.м., та криницею № 1, проте добровільно вирішити питання про виділення майна в натурі вони не можуть, як і не можуть укласти договір про поділ майна в натурі, так як земельна ділянка приватизована лише під однією частиною будинку.

Крім того, ОСОБА_1 просить в порядку ст. 120 Земельного кодексу України визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1735 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що дана земельна ділянка знаходиться під її частиною житлового будинку, проте на даний час рахується за померлою ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що на даний час земельній ділянці площею 0,1735 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , неможливо присвоїти кадастровий номер, в зв`язку з чим неможливо оформити право власності на неї нотаріально.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про дату, час та місце слухання справи повідомлена на веб-порталі судової влади України, а тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається про дату, час та місце слухання справи повідомленою належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 20.01.2018 року є власником 6/11 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору (а.с. 7-8) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111198679 від 20.01.2018 року (а.с. 9).

Інша частина житлового будинку, а саме 5/11 частини, належить відповідачці ОСОБА_2 (копія договору дарування частини жилого будинку від 11.11.2000 року - а.с. 120, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180602395 від 11.09.2019 року - а.с. 121, копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 06.11.1999 року а.с. 122).

Згідно копії висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ФОП ОСОБА_5 від 20.05.2024 року, житловий будинок загальною площею 94,30 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , можливо поділити згідно фактичного користування, не потребуючи при цьому ремонтних робіт, склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: житловий будинок загальною площею 55,6 кв.м.,: II тамбур площею 1,6 кв.м., III кладова площею 12,0 кв.м., IV кладова площею 1,7 кв.м., V- кладова площею 1,7 кв.м., 2-1 кухня площею 14,2 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 12,3 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 12,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 , та житловий будинок загальною площею 38,7 кв.м..: I веранда площею 7,8 кв.м., 1-1 коридор площею 5,0 кв.м., 1-2 житлова кімната площею 14,9 кв.м., 1-3 кухня площею 11,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

У ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_2 як своєю заявою від 18.07.2024 року, так і в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу належного їм житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнала повністю, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання, а тому, враховуючи всі надані суду докази та оцінюючи їх в контексті позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку ст. 120 Земельного кодексу України права власності на земельну ділянку площею 0,1735 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , суд вважає наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною десятою статті 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 та у постанові від 19.05.2020 року у справі № 127/10011/18.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0,1735 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на момент укладення позивачкою договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 20.01.2018 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не набула ознак об`єкта права власності, вона має лише визначену площу, проте не має кадастрового номеру та будь-яке право на неї (власності, користування тощо) не зареєстровано, інформація в Державному земельному кадастрі відсутня.

За таких обставин суд вважає, що з набуттям позивачкою права власності на частину житлового будинку, яка розташована на спірній земельній ділянці, до неї, як до нового власника даного нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладення договору купівлі - продажу не мала права власності на цю земельну ділянку, з огляду на що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку ст. 120 Земельного кодексу України права власності на земельну ділянку площею 0,1735 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , відмовляє.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд судові витрати з відповідачів на користь позивачки не стягує, так як остання вимог про їх відшкодування не ставить.

Керуючись ст.ст. 317, 321, 356, 364 ЦК України, ст. 79-1 ЗК України, ст.ст. 81, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

Поділити в натурі житловий будинок загальною площею 94,30 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованій в АДРЕСА_1 , в натурі у власність частину житлового будинку та надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається з приміщень загальною площею 55,6 кв.м., а саме: II тамбур площею 1,6 кв.м., III кладову площею 12,0 кв.м., IV кладову площею 1,7 кв.м., V- кладову площею 1,7 кв.м., 2-1 кухню площею 14,2 кв.м., 2-2 житлову кімнату площею 12,3 кв.м., 2-3 житлову кімнату площею 12,1 кв.м., хлів літ. Б, хлів літ. В, прибудову літ. в, вбиральню літ. Г.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованій в АДРЕСА_1 , в натурі у власність частину житлового будинку та надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та складається з приміщень загальною площею 38,7 кв.м., а саме: I веранду площею 7,8 кв.м., 1-1 коридор площею 5,0 кв.м., 1-2 житлову кімнату площею 14,9 кв.м., 1-3 кухню площею 11,0 кв.м., криницю № 1.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 16 квітня 2025 року.

Суддя: Т.П.Косович