Справа № 373/2775/24
Номер провадження 2/373/236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/2275//24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року в розмірі 31805 грн 46 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн 00 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп.

Посилається на те, що 18 червня 2021 року ОСОБА_1 , за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора підписав Заявку на отримання кредиту № 5 у власному кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС». Кредитні кошти були надані відповідачу у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, яку були надані відповідачем. ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувалися. 05 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 556/ФК-22, за яким позивачу було передане право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Вважає, що заборгованість відповідача за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року становить 31805 грн 46 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 8700 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 23105 грн 46 коп. Крім того просить стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн 00 коп. та судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп.

Ухвалою від 07 січня 2025 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.102).

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 07 січня 2025 року відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

Лист із копією ухвали про відкриття провадження у справі, направлений на адресу місця реєстрації відповідача, повернувся до суду з відміткою працівника поштового зв`язку: «За закінченням встановленого терміну зберігання».

У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином в силу п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України повідомлений про розгляд справи, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

18 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір кредитнох лінії № 39966 (а.с.44-54).

ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "ФК Інвест Фінанс" (на даний час ТОВ "Компані Інвест Фінанс") подав Заяву про прийняття оферти (акцепт) на укладення електронного договору отримання кредиту, в якій просив надати йому кредит у сумі 1000 грн, на строк 14 календарних днів, розмір процентної ставки 1,14% в день.

18 червня 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора були підписані Спеціальні умови № 5 до Договору кредитної лінії № 39966 від 18 червня 2021 року (а.с.41-43). Сума кредиту 8700 грн 00 коп. Первинний строк, на який був наданий кредит, - 7 календарних днів. Процентна ставка 1,71 % в день. Базова процентна ставка 2, 71 % в день.

На підтвердження факту перерахування відповідачу коштів у розмірі 8700 грн 00 коп. представником позивача подано підтвердження ПТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року з додатком до нього (а.с.66-68), з яких вбачається, що 18 червня 2021 року о 05:36:58 була здійснена трансзакція на рахунок № НОМЕР_1 на суму 8700 грн 00 коп.

Із відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/379БТ від 13 січня 2025 року вбачається, що 18 червня 2021 року проведено операцію на суму 8700 грн 00 коп. (відправник ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», ID транзакції 43) з використанням сервісу переказу коштів через АТ «ПУМБ» на карту 675321.

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зверталося до АТ «ПУМБ» із запитом № від 26 листопада 2024 року про отримання первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт перерахування грошових коштів в розмірі 8700 грн 00 коп. за транзакцією 43 (а.с.77).

АТ «ПУМБ» № КІЕ-07.8/5021 від 18 грудня 2024 року (а.с.110) надало відповідь про неможливість надання таких документів із посиланням на п.1), 2) ч.1 ст.62 Закону України «про банки і банківську діяльність».

05 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» був укладений Договір факторингу № 556/ФК-22 (а.с.55-63, 22), відповідно до якого позивачу було відступлено право вимоги Фактору за договорами, зазначеними в Реєстрі прав вимоги.

Крім того, на підтвердження факту перрахування позивачем коштів за Договором факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року представником позивача подано копії платіжних інструкцій №2474 від 06 вересня 2022 року, № 2493 від 12 вересня 2022 року, № 2544 від 19 вересня 2022 року (а.с.81-82).

Відповідно до розрахунку (а.с.30-33) заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року станом на 24 вересня 2021 року становить 31805 грн 46 коп., а саме:

-заборгованість за тілом кредиту - 8700 грн 00 коп.;

-заборгованість за відсотками, наразхована за період із 18 червня 2021 року по 24 вересня 2021 року - 23105 грн 46 коп.

30 жовтня 2023 року на адресу відповідача була направлена досудова вимога про необхідність сплати заборгованості за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року в розмірі 31805 грн 46 коп. в строк до 30 листопада 2023 року (а.с.71-72).

Крім того на підтвердження позовних вимог представником позивача подано копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с.85-97); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підпиємців та громадських формувань (а.с.23-29); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.20-21); копію витягу з наказу № 7-к від 05 жовтня 2022 року (а.с.80).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Романенком М.Е. подані наступні докази: копію договору № 42649746 від 01 квітня 2024 року (а.с.36-40); копію додаткової угоди № до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року від 16 вересня 2024 року (а.с.65); копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.34); копія акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16 вересня 2024 року (а.с.19); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 56118/10 від 17 березня 2016 року (а.с.83-84).

Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 вищезазначеного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч.1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК, договір є підставою для виникнення зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 підписав Договір кредитної лінії № 39966 від 18 червня 2021 року та Спеціальні умови № 5 від 18 червня 2021 року електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору.

Суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Івест Фінанс» та ОСОБА_1 . Договору кредитної лінії № 39966 від 18 червня 2021 року, Спеціальних умов № 5 від 18 червня 2021 року, які є його складовою, та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8700 грн 00 коп.

Оскільки Договір кредитної лінії № 39966 від 18 червня 2021 року та Спеціальні умови до нього № 5 від 18 червня 2021 року становлять єдиний договір, то суд вважає доцільним в подальшому використовувати назву «Кредитний договір № 5 від 18 червня 2021 року», як він і облікується у документах, наданих позивачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч.1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України).

Докази оплати вищезазначеного Договору факторингу надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року.

Разом з тим, крім тіла кредиту, представник позивача просить стягнути із відповідача проценти за користування кредитом в розмірі 23105 грн 46 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1.3 Спеціальних умов № 5 до Договору кредитної лінії № 39966 від 18 червня 2021 року процентна ставка складає 1, 71 % в день, базова процентна ставка 2,71 % в день, первинний строк кредиту 7 календарних днів.

Відповідно до деталізованого розрахунку за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року за період із 18 червня 2021 року по 24 вересня 2021 року нараховані відсотки в розмірі 23105 грн 46 коп.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

З умов Кредитного договору № 5 від 18 червня 2021 року вбачається, що що сторони погодили первинний строк кредиту - 7 календарних днів, процентна ставка складає 1, 71 % в день.

Згідно п.3.3 Кредитного договору № 5 від 18 червня 2021 року нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за процентною ставкою:

-визначеною відповідними Спеціальними умовами, в межах Первинного строку Кредиту;

-передбаченою відповідною Угодою про продовження в межах строку такої Угоди про продовження.

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору № 5 від 18 червня 2021 року строк Кредиту можу продовдений Угодою про продовження, яка може бути ініційована Позичальником.

Здійснення Позичальником Платежу є вчиненням дій, що підтверджують його прийняття пропозицію Кредитодавця укласти відповідну Угоду про продовження, окреме підписання Угоди про продовження у такому разі не вимагається (п.4.3 Кредитного договору № 5 від 18 червня 2021 року).

Позивачем не надано доказів укладення сторонами угоди про продовження чи вчинення відповідачем дій (зокрема, здійснення відповідного платежу), що свідчать про прийняття пропозиції Кредитодавця на укладення такої угоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вищезазначених висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Разом з тим, представник просить стягнути із відповідача на користь позивача відсотки, що були нараховані ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку - за період із 18 червня 2021 року по 24 вересня 2021 року.

Враховуючи, що Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року визначений строк його дії, який становить 7 календарних днів, саме протягом даного строку ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Вимоги про стягнення із відповідача відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, представником позивача заявлено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача відсотків, зокрема за період за 7 календарних днів із 18 червня 2021 року по 25 червня 2021 року в розмірі 3026 грн 70 коп. (148 грн 77 коп.х 7 днів = 1041 грн 39 коп.).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Як вже було зазначено, позивач правомірно набув права вимоги за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року, тому має право на належне виконання відповідачем зобов`язань за ним.

Враховуючи вищевикладене, стягненню із відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає заборгованість за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року в розмірі 9741 грн 39 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 8700 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 1041 грн 39 коп.

Що стосується вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн 00 коп., суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Романенком М.Е. подані наступні докази: копію договору № 42649746 від 01 квітня 2024 року (а.с.36-40; копію додаткової угоди № до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року від 16 вересня 2024 року (а.с.65); копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.34); копія акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16 вересня 2024 року (а.с.19); копія довіреності від 10 травня 2024 року (а.с.35); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 56118/10 від 17 березня 2016 року (а.с.83-84).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимим доказами.

Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (30,63 %), стягненню із відповідача на користь позивача піллягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1837 грн 80 коп. (6000 грн 00 коп. : 100% х 30,63% = 1837 грн 80 коп.).

Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 741 грн 98 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422 грн 40 коп. : 100% х 35,36 % = 741 грн 98 коп.).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 5 від 18 червня 2021 року в розмірі 9741 (дев`ять тисяч сімсот сорк одна) гривня 39 копійок, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 8700 (вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками 1041 (одна тисяча сорок одна) гривня 39 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1837 (одна тисяча вісімсрт тридцять сім) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір в розмірі 741 (сімсот сорок одна) гривня 98 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Я. І. Керекеза