КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/3873/17 Головуючий у І інстанції Чірков Г.Є.
Провадження №22-ц/824/6476/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури - Грабця Ігора Несторовича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 , державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про витребування земельних ділянок із чужого не законного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсними накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання у приватну власність земельних ділянок та витребувати їх з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» (далі - ДП «Вищедубечанське лісове господарство») є постійним користувачем земельних ділянок для ведення лісового господарства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району загальною площею 14 446,5 га відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року серії ІІ-КВ № 003309 та матеріалів лісовпорядкування (планшетів, таксаційних описів тощо).

На підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Київській області громадянам надано у приватну власність земельні ділянки для індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради, а саме: наказом від 19 серпня 2015 року - ОСОБА_3 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7004; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5142/0/38/-15-СГ - ОСОБА_4 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7002; від 19 серпня 2015 року № 10-1516/36-15-СГ - ОСОБА_5 , площею 0,1060 га, кадастровий номер :33:016:7001; від 01 вересня 2015 року № 10-2102/36-15-СГ - ОСОБА_6 , площею 0,1170 га, кадастровий номер :33:016:7003; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5140/0/38-15-СГ - ОСОБА_7 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:016:7008; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5138/0/38-15-СГ - ОСОБА_8 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7002; від 08 вересня 2015 року № 10-2681/36-15-СГ - ОСОБА_9 , площею 0,1195 га, кадастровий номер :33:010:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5139/0/38-15-СГ - ОСОБА_10 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:022:7005; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5147/0/38-15-СГ - ОСОБА_14 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5137/0/38-15-СГ - ОСОБА_11 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:027:7001.

В подальшому ОСОБА_11 здійснив поділ належної йому ділянки з кадастровим номером :33:027:7001, у зв`язку з чим набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:027:7003, площею 0,0132 га, та :33:027:7004, площею 0,1056 га. Після цього на підставі ряду цивільно-правових угод ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 відчужили всі вказані ділянки на користь ОСОБА_12 .

Набуті ОСОБА_12 земельні ділянки 04 січня 2017 року об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6010, площею 1,1477 га. 12 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:6010, площею 1,1477 га, здійснено поділ, в результаті якого утворились нові земельні ділянки з кадастровими номерами: :33:022:6011, площею 0,1 га, :33:022:6012, площею 0,3 га, :33:022:6013, площею 0,4377 га, :33:022:6014, площею 0,1 га, :33:022:6015, площею 0,1 га, :33:022:6016, площею 0,11 га.

В подальшому ОСОБА_12 відчужено на користь третіх осіб вказані земельні ділянки, у зв`язку з чим право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6011, :33:022:6012 та :33:022:6013 перейшло до ОСОБА_15 , а право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6014 та :33:022:6015 - до ОСОБА_16 , а право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6016 - до ОСОБА_17 .

Спірні земельні ділянки перебувають у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», повністю накладаються на ці землі та набуті відповідачами у приватну власність всупереч статті 84, частинам четвертої і сьомої статті 122, частини п`ятої статті 116, частини дев`ятої статті 149 ЗК України та статей 16, 27 ЛК України, без згоди постійного землекористувача, без вилучення їх з постійного користування, в порядку передбаченому законом, а також порушено порядок зміни цільового призначення земельних ділянок всупереч статті 20 ЗК України, статті 57 ЛК України, без погодження відповідними органами лісового господарства. Крім того, спірні земельні ділянки набуті відповідачами всупереч вимог статей 186, 186-1 ЗК України, статей 9, 95 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», розпорядженню Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р., тобто без проведення землевпорядної експертизи та погодження проекту органами лісового господарства. У зв`язку з цим, прийняті накази ГУ Держгеокадастру у Київській області підлягають визнанню недійсними на підставі статей 152, 155 ЗК України та статей 16, 21, 393 ЦК України та лише повернення земельних ділянок їх належному власнику - Кабінету Міністрів України забезпечить інтереси держави та відновить порушені права ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

В ході судового розгляду за клопотанням позивача ухвалою суду залучено до участі у справі як відповідача ОСОБА_2 та замінено відповідача у справі ОСОБА_18 на ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_17 на ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив суд:

визнати недійсними накази ГУ Держгеокадастру у Київській області про надання у приватну власність земельних ділянок для індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, а саме: від 19 серпня 2015 року - ОСОБА_3 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7004; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5142/0/38/-15-СГ - ОСОБА_4 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7002; від 19 серпня 2015 року № 10-1516/36-15-СГ - ОСОБА_5 , площею 0,1060 га, кадастровий номер :33:016:7001; від 01 вересня 2015 року № 10-2102/36-15-СГ - ОСОБА_6 , площею 0,1170 га, кадастровий номер :33:016:7003; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5140/0/38-15-СГ - ОСОБА_7 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:016:7008; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5138/0/38-15-СГ - ОСОБА_8 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7002; від 08 вересня 2015 року № 10-2681/36-15-СГ - ОСОБА_9 , площею 0,1195 га, кадастровий номер :33:010:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5139/0/38-15-СГ - ОСОБА_10 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:022:7005; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5147/0/38-15-СГ - ОСОБА_14 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5137/0/38-15-СГ - ОСОБА_11 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:027:7001;

витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння:

ОСОБА_2 земельні ділянки, площею 0,1 га, з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3 га, з кадастровим номером :33:022:6012 та площею 0,4377 га, з кадастровим номером :33:022:6013;

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :33:022:6014, площею 0,1000 га, з кадастровим номером :33:022:6015, площею 0,1100 га, з кадастровим номером :33:022:6016, які розташовані на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння скасовано.

Справу № 363/3873/17 в указаній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсними наказів змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції, 08 серпня 2024 року прокурор після остаточної зміни предмету позову просив про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3000 га з кадастровим номером :33:022:6012, площею 0,4377 га з кадастровим номером :33:022:6013 та площею 0,31 га з кадастровим номером :33:022:6721, посилаючись на те, що земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3000 га з кадастровим номером :33:022:6012, площею 0,4377 га з кадастровим номером :33:022:6013 відчужені ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу №№589, 590, 591 від 21 травня 2024 року на користь ОСОБА_1 , які є земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Крім того, за час розгляду справи прокурором також подано заяву про застосування процесуального правонаступництва, в якій він просив замінити Кабінет Міністрів України на його процесуального правонаступника - Київську обласну державну адміністрацію. Посилався на те, що згідно ч.ч. 5, 8 ст. 122 ЗК України (в новій редакції Закону України від 28.04.2021 №1423-1Х)) Кабінет Міністрів України не може здійснювати вилучення земельних ділянок державної власності, у тому числі земель лісового фонду і Київська обласна державна адміністрація на даний час є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від01 серпня 2024 року Київську обласну державну адміністрацію залучено до участі в справі, як додаткову особу, в інтересах якої подано позов на стороні позивача, згідно вимог ч.ч. 4, 6 ст. 56 ЦПК України.

24 вересня 2024 року ухвалою судового засідання Вишгородського районного суду Київської області, згідно ст. 55 ЦПК України, у справі замінено третю особу Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» на його правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України»).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури Ігор Грабець звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що спірні земельні ділянки розташовувались в зоні кварталу 164 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (а не в кварталі 711 Вищедубечанського лісництва), лісові землі якого вилучені з постійного користування лісогосподарського підприємства та передані садівничим товариствам ТОВ «Маяк та ТОВ «Кіан» на підставі розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації від 05 лютого 2004 №60, №62, оскільки відсутні будь-які докази, які вказували б на розташування спірних земельних ділянок у межах виділу 3 кварталу 164 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 та 2003 років, у тому числі їх накладення на землі ТОВ «Маяк» та ТОВ «Кіан».

Представник апелянта не погоджується і з твердженнями суду, що межі кварталу 711 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2014 року ніколи не відносились до земель лісогосподарського призначення, оскільки безпідставно включені до цієї категорії згідно державного акту від 10 жовтня 2012 року серії ЯЯ №140200 , який визнано недійсним в судовому порядку.

Позивач зазначає, що матеріали справи містять картографічні матеріали, виготовлені КДП «Київгеоінформатика» від 23 червня 2017 року , відповідно до яких спірні земельні ділянки повністю накладаються на межі земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року серії ІІ-КВ № 003309.

Крім того, відповідно до картографічних матеріалів ВО «Укрдержліспроект» від 14 листопада 2017 року, спірні земельні ділянки повністю накладаються на межі виділу 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва ДП « Вищедубечанське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2014 року.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Галан М.О. подав відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що на кресленнях, які містяться в матеріалах справи відображені межі кварталів 710,711 Дубечанського лісництва, а також спірні земельні ділянки, однак ці креслення не містять меж земельної ділянки згідно з державним актом на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року серії ІІ-КВ № 003309, з огляду на зазначене підстав вважати, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, яка була сформована для постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» немає, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження накладення меж спірних ділянок на ділянку , що була сформована для користування лісовим господарством.

Проте наявні докази , що всі лісові земельні ділянки, які були розташовані в зоні спірних земельних ділянок перебували у користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» лише до 2004 року, оскільки надалі вони були передані у довгострокове платне користування садовим товариствам та вибули з користування ДП « Вищедубечанське лісове господарство» за його згодою.

Так , Розпорядженням Вишгородської районної адміністрації № 60 та №62 від 05 лютого 2004 року земельні ділянки було передано в оренду ТОВ «Кіан» та ТОВ «Маяк».

Причому ділянки, які були передані в оренду, було вилучено на користь орендарів з користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі вказаних розпоряджень та за згодою ДП « Вищедубечанське лісове господарство», оскільки таке вилучення було можливе за умови відшкодування всіх втрат лісогосподарського виробництва , які підлягають відшкодуванню, що і було зроблено ТОВ «Маяк» та ТОВ «Кіан», що підтверджується платіжними дорученнями.

Представник третьої особи вказує, що виділ 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» був сформований не на основі Державного акту від 24 вересня 1998 року, а на підставі державного акту від 10 жовтня 2012 року серії ЯЯ №140200, який був скасований, оскільки всі поворотні точки ділянки :33:022:0903 та виділу 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» збігаються та східна сторона ділянок межує з каналом, а західна з землями громадян ТОВ «Маяк».

Тому представник ОСОБА_2 - адвокат Галан М.О., вказує, що лісові ділянки, належні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі акту від 24 вересня 1998 року, в зоні розташування спірних земельних ділянок були представлені у вигляді кварталів 163 та 164, які були повністю вилучені у 2004 році, а спірні земельні ділянки, які належать зараз ОСОБА_1 не знаходились в межах виділів кварталів 163 та 164, тобто ніколи не перебували на території земель, які колись належали ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі Державного акту від 24 вересня 1998 року.

Спірні земельні ділянки, які належать на сьогоднішній день ОСОБА_1 повністю перебувають в межах іншої земельної ділянки, а саме ділянки з кадастровим номером :33:022:0903, яка перебувала у власності ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі державного акту від 10 жовтня 2012 року, однак останній був скасований в судовому порядку.

Також представником ОСОБА_1 - адвокатом Штокалом Т.В. подано відзив на апеляційну скаргу.

Відзив обґрунтовує тим, що всі земельні ділянки, які були розташовані в зоні спірних земельних ділянок, перебували у користуванні ДП «Вищедубечанського лісового господарства» лише до 2004 року, оскільки надалі вони були передані у довгострокове платне користування садовим товариствам та вибули із користування ДП «Вищедубищанське господарство» за його згодою.

Представник відповідача зауважує, що на зазначений період ДП «Вищедубищанське лісове господарство» користувалося зазначеними земельними ділянками на підставі Державного акту а право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003309 від 24 серпня 1998 року.

На час видання Державного акту від 24 серпня 1998 року у матеріалах лісовпорядкування ДП «Вищедубечанський лісгосп» діяла інша система нумерацій кварталів та виділів, затверджена ВО «Укрдержліспроект» у 1993 році. Ця нумерація зберігала чинність і станом на 2003 рік, коли ВО «Укрдержліспроект» затвердило нову редакцію матеріалів лісовпорядкування.

Спірні земельні ділянки розташовувались в зоні (поряд) розташування виділу 3 кварталу 164 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», що підтверджується фрагментами планшета № 5 матеріалів лісовпорядкування станом на 1993 рік та 2003 рік.

Як слідує з планшета № 5 матеріалів лісовпорядкування станом на 1993 рік та 2003 рік, окрім виділу 3 кварталу 164 Пірнівського лісництва у ДП «Вищедубечанський лісгосп» не було інших земель у цій місцевості зі сторони каналу ВАТ «Укргідроенерго» філії «Каскад Київських ГЕС та ГАЕС».

До того ж в матеріалах справи наявний лист ДП «Вищедубечанський лісгосп», зі змісту якого вбачається, що спірні земельні ділянки знаходяться в кварталах, де були вилучення з земель ДП «Вищедубечанське лісове господарство» розпорядженнями Вишгородської РДА № 60 від 05 лютого 2004 року, № 62 від 05 лютого 2004 року, № 162 від 23 березня 2004 року та надані в користування ТОВ «Маяк» і ТОВ «Кіан».

Таким чином, ДП «Вищедубечанський лісгосп» підтвердив, що вилучення відбувались в кварталах 163 та 164 Пірнівського лісництва. При цьому, згідно змісту планшета № 5 матеріалів лісовпорядкування станом на 1993 рік та 2003 рік, слідує, що у 163 та 164 кварталах були лише по два виділи по сторону Київського водосховища (2 виділ 163 кварталу та 2 виділ 164 кварталу), які не відносяться до спірних земель в силу їх розташування з іншого боку та по сторону Каналу ВАТ «Укргідроенерго» філії «Каскад Київських ГЕС та ГАЕС» (3 виділ 163 кварталу та 3 виділ 164 кварталу) - і саме ці землі розташовані в зоні (поряд) спірних земельних ділянок, так як знаходяться зі сторони Каналу.

В свою чергу вбачається, що єдині виділи земель, які існували в ДП «Вищедубечанський лісгосп» були представлені у вигляді 3 виділу 163 кварталу та 3 виділу 164 кварталу, які були повністю вилучені з користування ДП «Вищедубечанський лісгосп» розпорядженнями Вишгородської РДА № 60 від 05 лютого 2004 року, № 62 від 5 лютого 2004 року, № 162 від 23 березня 2004 року за згодою лісництва.

Докази існування в лісництва інших земель на підставі Державного акту від 24.09.1998 року на цій території відсутні.

В подальшому, у 2014 році було сформовано нову нумерацію виділів і кварталів лісових земель ДП «Вищедубечанський лісгосп», а в зоні розташування спірних земельних ділянок було визначено новий виділ 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва. Однак, в суді не доведено, за рахунок яких виділів та кварталів при оновленні матеріалів лісовпорядкування у2014 році створено квартал 711 Вищедубечанського лісництва. Ця інформація відсутня не тільки в справі, а й не відома самому користувачу Філії «ВЛГ» ДСГП «Ліси України».

Також представникОСОБА_1 - адвокат Штокало Т.В., зазначає, що Акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003309 від 24 серпня 1998 року, не може бути документом, який підтверджує правовий титул позивача на спірні земельні ділянки, оскільки земельні ділянки, які перебували у користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» були представлені у вигляді виділів кварталу 163 та 164 Пірнівського лісництва, які в 2004 році були вилучені на користь ТОВ «Маяк» та ТОВ «Кіан» під розміщення садівничих товариств, межі креслень яких, не співпадають з межами спірних земельних ділянок.

У судовому засіданні прокурор Федоренко О.П. та представник Кабінету Міністрів України - Дякіна А.Ю. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Штокало Т.В., а також представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Галан М.О. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Київська обласна державна адміністрація, Головне управління держгеокадастру у Київський області та державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України »явку представників до суду апеляційної інстанції не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Київській області громадянам надано у приватну власність земельні ділянки для індивідуального садівництва на території Лебедівської сільської ради, а саме: наказом від 19 серпня 2015 року - ОСОБА_3 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7004; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5142/0/38/-15-СГ - ОСОБА_4 , площею 0,1032 га, кадастровий номер :33:016:7002; від 19 серпня 2015 року № 10-1516/36-15-СГ - ОСОБА_5 , площею 0,1060 га, кадастровий номер :33:016:7001; від 01 вересня 2015 року № 10-2102/36-15-СГ - ОСОБА_6 , площею 0,1170 га, кадастровий номер :33:016:7003; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5140/0/38-15-СГ - ОСОБА_7 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:016:7008; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5138/0/38-15-СГ - ОСОБА_8 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7002; від 08 вересня 2015 року № 10-2681/36-15-СГ - ОСОБА_9 , площею 0,1195 га, кадастровий номер :33:010:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5139/0/38-15-СГ - ОСОБА_10 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:022:7005; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5147/0/38-15-СГ - ОСОБА_14 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:020:7001; від 04 вересня 2015 року № 81-10-7777.3-5137/0/38-15-СГ - ОСОБА_11 , площею 0,12 га, кадастровий номер :33:027:7001.

В подальшому ОСОБА_11 здійснив поділ належної йому ділянки з кадастровим номером :33:027:7001, у зв`язку з чим набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:027:7003 площею 0,0132 га та :33:027:7004, площею 0,1056 га.

На підставі договорів купівлі-продажу від 15 грудня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 відчужили вказані ділянки на користь ОСОБА_12 .

Набуті ОСОБА_12 земельні ділянки 04 січня 2017 року об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6010, площею 1,1477 га. В подальшому щодо земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:6010, площею 1,1477 га, здійснено поділ, в результаті чого утворились нові земельні ділянки з кадастровими номерами: :33:022:6011, площею 0,1 га, :33:022:6012, площею 0,3 га, :33:022:6013, площею 0,4377 га, :33:022:6014, площею 0,1 га, :33:022:6015, площею 0,1 га, :33:022:6016, площею 0,11 га.

ОСОБА_12 відчужив на користь третіх осіб вказані земельні ділянки у зв`язку з чим, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6011, :33:022:6012 та :33:022:6013 перейшло до ОСОБА_15 , право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6014 та :33:022:6015 - до ОСОБА_16 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6016 - до ОСОБА_17

29 серпня 2017 року на підставі договорів купівлі-продажу за № № 4816, 4819 та 4822 ОСОБА_15 відчужив належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6011, :33:022:6012 та :33:022:6013 на користь ОСОБА_18 .

03 квітня 2020 року ОСОБА_18 на підставі договорів купівлі-продажу за № № 308, 309 та 310 відчужив належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами :33:022:6011, :33:022:6012 та :33:022:6013 на користь ОСОБА_2 .

13 квітня 2020 року ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу за № 342 відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6016, площею 0,1100 га, на користь ОСОБА_1

01 грудня 2021 року ОСОБА_19 земельні ділянки площею 0.1000 га з кадастровим номером :33:022:6014, площею 0,1000 га, з кадастровим номером :33:022:6015, площею 0.1100 га, з кадастровим номером :33:022:6016 об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:6721, площею 0,31 га.

21 травня 2024 року ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу за №№ 589, 590, 591 відчужив належні йому земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3000 га з кадастровим номером :33:022:6012, площею 0,4377 га з кадастровим номером :33:022:6013 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 389967735, 389968316, 389968532 від 07 серпня 2024 року та №371592586 від 27 березня 2024 року, право власності на земельні ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3000 га з кадастровим номером :33:022:6012, площею 0,4377 га з кадастровим номером :33:022:6013 з 21 травня 2024 року та на земельну ділянку площею 0,31га з кадастровим номером :33:022:6721 з 08 грудня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно державного акту серії ІІ-КВ№003309 від 24 вересня 1998 року, Вище-Дубечанському держлісгоспу на території Лебедівської сільської ради Лебедівською сільською радою Вишгородського району Київської області надано у постійне користування 1446,5 га у постійне користування для ведення лісового господарства згідно рішення Лебедівської сільської ради від 25 січня 1998 року №8. (том 3 а.с. 123-125)

Встановлено також, що 05.02.2004 року Вишгородською районною державною адміністрацією видано розпорядження №60 про передачу в оренду земельної ділянки під розміщення садівницького товариства товариству з обмеженою відповідальністю «Маяк».(том 3 а.с. 9)

Відповідно до п.п. 1-3 розпорядження, ТОВ «Маяк» затверджено проект відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Земельний кадастр».

Із земель запасу Лебедівської сільської ради вилучено земельні ділянки загальною площею 8.3715 га лісів вкритих лісовою рослинністю Вищедубечанського держлісгоспу - 5.8 га лісів вкритих лісовою рослинністю.

Надано земельну ділянку загальною площею 14.1715 га, з них за рахунок земель запасу Лебедівської сільської ради площею 8.3715 га лісів вкритих лісовою рослинністю та земель Вищедубечанського держлісгоспу площею 5.8 га лісів вкритих лісовою рослинністю в оренду терміном на 49 років ТОВ «Маяк» під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту.

10.02.2004 року між Вишгородською районною державною адміністрацією, як Орендодавцем та ТОВ «Маяк» укладено Договір оренди земельної ділянки засвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. (том 9 а.с. 85-87)

Відповідно до п.п. 1.1-1.2 Договору, орендодавець надав в оренду, а орендар прийняв у строкове платне володіння земельну ділянку загальною площею 14,1715 га, з них за рахунок земель запасу Лебедівської сільської ради площею 5,8 га лісів вкритих лісовою рослинністю та земель Вищедубечанського держлісгоспу площею 5,8 га лісів вкритих лісовою рослинністю під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту.

Термін дії цього договору 49 років.

05.02.2004 року Вишгородською державною адміністрацією видано розпорядження №62 про передачу в оренду земельної ділянки під розміщення садівницького товариства товариству з обмеженою відповідальністю «Кіан».(том 3 а.с. 4-5)

Відповідно до п.п. 1-3 розпорядження, ТОВ «Кіан» затверджено проект відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Земельний кадастр».

Із земель запасу Лебедівської сільської ради вилучено земельні ділянки загальною площею 8.9483 га лісів вкритих лісовою рослинністю Вищедубечанського держлісгоспу - 6.1 га лісів вкритих лісовою рослинністю.

Надано земельну ділянку загальною площею 15.0483 га, з них за рахунок земель запасу Лебедівської сільської ради площею 8.9483 га лісів вкритих лісовою рослинністю та земель Вищедубечанського держлісгоспу площею 6.1 га лісів вкритих лісовою рослинністю в оренду терміном на 49 років ТОВ «Кіан» під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту.

10.02.2004 року між Вишгородською районною державною адміністрацією, як Орендодавцем та ТОВ «Кіан», укладено Договір оренди земельної ділянки засвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. (том 9 а.с. 109-110)

Відповідно до п.п. 1.1-1.2 Договору оренди орендодавець надав в оренду, а орендар прийняв у строкове платне володіння земельну ділянку площею 15,0483 га, з них за рахунок земель запасу Лебедівської сільської ради площею 8,9483 га лісів вкритих лісовою рослинністю та земель Вищедубечанського держлісгоспу площею 6,1 га лісів вкритих лісовою рослинністю під розміщення садівницького товариства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області за межами населеного пункту.

Термін дії цього договору 49 років.

Згідно листа Вище-Дубечанського держлісгоспу Державного комітету лісового господарства України Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» №4 від 09.01.2004 року, Вище-Дубечанський держлісгосп, розглянувши матеріали попереднього вибору та обстеження місця розташування земельної ділянки під розміщення садівницького товариства ТОВ "КІАН" площею 6,1 га за рахунок земель Вище-Дубечанського держлісгоспу (Пірнівське лісництво, квартал 163 виділ 3 площа 3,1 га та квартал 164 виділ 3 площа 3,0 га) на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району, не заперечив вилучення даної земельної ділянки при умові відшкодування збитків та втрат, нанесених вилученням цієї земельної ділянки з лісогосподарського виробництва згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 та постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1279. (том 9 а.с. 115)

ТОВ «Маяк» на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року №1279 «Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню» здійснено оплату у встановленому розмірі 204 659 грн. на користь ДП «Вищедубичанський держлісгосп», що підтверджується платіжним дорученням №610 від 10.03.2004 року. (том 9 а.с. 70-71)

ТОВ «Кіан» на виконання вказаних вимог також здійснено оплату у встановленому розмірі 215 245 грн. на користь ДП «Вищедубичанський держлісгосп», що підтверджується платіжним дорученням №611 від 10.03.2004 року.(том 9 а.с. 93-94)

Відповідно до державного акту серії ЯЯ №140200 від 10 жовтня 2012 року, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1759 від 23.08.2012 року є постійним користувачем земельної ділянки площею 3,9801 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, з кадастровим номером :33:022:0903, яка розташована у Київській області, Вишгородському районі, Лебедівська сільська рада.

25 листопада 2016 року рішенням Господарського суду Київської області, яке набрало законної сили, у справі №911/3349/16 за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави до Вишгородської районної державної адміністрації та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» про визнання недійсними розпоряджень та державних актів, визнано недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 року № 1385 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельних ділянок площею 2,3247 га з кадастровим номером :33:020:0901, площею 1,0919 га з кадастровим номером :33:022:0904, площею 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903, площею 0,9330 га з кадастровим номером :34:032:0901, площею 1,2522 га з кадастровим номером :33:022:0902, площею 7,1098 га з кадастровим номером :33:016:09021 та площею 4,8421 га з кадастровим номером :33:016:0903.

Визнано недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 року № 1759 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельних ділянок площею 2,3247 га з кадастровим номером :33:020:0901, площею 1,0919 га з кадастровим номером :33:022:0904, площею 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903, площею 0,9330 га з кадастровим номером :34:032:0901, площею 1,2522 га з кадастровим номером :33:022:0902, площею 7,1098 га з кадастровим номером :33:016:09021 та площею 4,8421 га з кадастровим номером :33:016:0903.

Визнано недійсними державні акти на право постійного користування земельними ділянками, видані Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство», серія ЯЯ № 140196 на площу 2,3247 га з кадастровим номером :33:020:0901, серія ЯЯ № 140199 на площу 1,0919 га з кадастровим номером :33:022:0904, серія ЯЯ № 140200 на площу 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903, серія ЯЯ № 140213 на площу 0,9330 га з кадастровим номером :34:032:0901, серія ЯЯ № 140217 на площу 1,2522 га з кадастровим номером :33:022:0902, серія ЯЯ № 140210 на площу 7,1098 га з кадастровим номером :33:016:09021 та серія ЯЯ № 140209 на площу 4,8421 га з кадастровим номером :33:016:0903».

13.06.2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТВ «Форест Таун» на рішення Господарського суду Київської області від 15.11.2016 року у справі закрито.

08.10.2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ТОВ «Форест Таун» залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного господарського суджу від 13.06.2018 року у справі №911/3349/16 залишено без змін.

Згідно листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 23.06.2017 року № 01-01/393 з доданими схемами, земельні ділянки з кадастровими номерами :33:016:6001, :33:022:6011, :33:022:6012, :33:022:6013, :33:022:6014, :33:022:6015 та :33:022:6016 повністю накладаються на землі ДП «Вищедубечанське лісове господарство», згідно державного акту на право постійного користування землею від 24 вересня 1998 року серії ІІ-КВ № 003309.(том 1 а.с. 33)

Відповідно до листа ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 21.06.2017 року № 09-01/342, земельні ділянки з кадастровими номерами :33:016:6001, :33:022:6011, :33:022:6012, :33:022:6013, :33:022:6014, :33:022:6015 та :33:022:6016 знаходяться в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» у кварталі НОМЕР_1 виділ 7, 8 Хотянівського лісництва та кварталі 711 виділ 6 Дубечанського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Наведені земельні ділянки відведені у приватну власність без відома та погодження ДП «Вищедубечанське лісове господарство».(том 1 а.с. 24)

Згідно листа ДП «Вищедубечанське лісове господарство» №06-42/65 від 25 лютого 2019 року, земельні ділянки з кадастровими номерами: :33:022:6011, :33:022:6012, :33:022:6013, :33:022:6014, :33:022:6015, :33:022:6016знаходяться в кварталах, де були вилучення з земель ДП «Вищедубечанський лісгосп» розпорядженнями Вишгородської РДА №60 від 05.20.2004 року, №62 від 05.02.2004 року, №162 від 23.03.2004 року та надані в користування ТОВ «Маяк» і ТОВ «Кіан», збитки нанесені ДП «Вищедубечанський лісгосп» вилученням з лісогосподарського виробництва земельних ділянок сплачені в повному обсязі.

Відповідно до листа ДСГП «Ліси України» №451/20.16-1-2024 від 23 вересня 2024 року, у Філії відсутні матеріали лісовпорядкування 2003 року, тому надати інформацію щодо площі, межі, координати виділи кварталу 163 та кварталу 164 Пірнівського лісництва немає можливості.

У Філії відсутня інформація за рахунок яких виділів та кварталів при оновленні матеріалів лісовпорядкування у 2014 році було створено квартал 711 Дубечанського лісництва.

Вилучення земельних ділянок у кварталах 163, 164 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2003 року проводились за погодженням з лісгоспом на підставі розпоряджень Вишгородської РДА, але точну площу вилучення неможливо відобразити, оскільки документи, які слугували підставою для вилучення, вилучені в ході обшуку Прокуратурою Чернігівської області 03.07.2006 року відповідно до постанови від 30.06.2006 року. (том 9 а.с. 192)

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор в обґрунтування заявлених вимог посилався на листи Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 23.06.2017 року № 01-01/393 та листа ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 21.06.2017 року № 09-01/342 зі змісту яких вбачається, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :33:016:6001, :33:022:6011, :33:022:6012, :33:022:6013, :33:022:6014, :33:022:6015 та :33:022:6016 (яким внаслідок вказаних вище перетворень (поділів та об`єднань) присвоєно наступні кадастрові номери: площею 0,1000 га з кадастровим номером :33:022:6011, площею 0,3000 га з кадастровим номером :33:022:6012, площею 0,4377 га з кадастровим номером :33:022:6013 та площею 0,31 га з кадастровим номером :33:022:6721) знаходяться в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» у кварталі 813 виділ 7, 8 Хотянівського лісництва та кварталі 711 виділ 6Дубечанського лісництва в адміністративних межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області згідно державного акту від 28.09.1998 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та не доведеності належними доказами.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 19 ЗК України (в редакції чинній на час видачі оспорюваних наказів) встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частини 7 статті 20 ЗК України (в редакції чинній на час видачі оспорюваних наказів) зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 3 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу..

Водночас статтею 5 ЛК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно зі статтями 7, 8 ЛК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За положеннями пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

А тому при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 84 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина 4 статті 84 ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 92 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають зокрема і підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

За змістом статті 13 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 149 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Як вбачається з фрагменту з Планшета № 5 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп» станом на 1993 та 2003 рік, спірні земельні ділянки межують із земельними ділянками СТ «Маяк» та за конфігурацією, площею та описом меж розташовувались в зоні виділу 3 кварталу 164 Пірнівського лісництва ДП «Вищедубечанський лісгосп», а не в кварталі 711 виділу 6.

При цьому, згідно розпоряджень Вишгородської державної адміністрації №№60 та 62 від 05.02.2004 року виділ № 3 кварталу 164 площею 8.3 га у 2004 році повністю вилучено з користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та передано садівничим товариствам ТОВ «Маяк» та ТОВ «Кіан» (5.3 га на користь ТОВ «Маяк» та 3,0 га на користь ТОВ «Кіан»).

ТОВ «Кіан» та ТОВ «Маяк» на виконання вимог Закону сплачено грошові кошти за нанесені вилученням земельних ділянок збитки, що підтверджується платіжними дорученнями ТОВ «Кіан» №611 від 10 березня 2024 року в розмірі 215 245 грн. та ТОВ «Маяк» №610 від 10 березня 2004 року в розмірі 204 659 грн.

При цьому, постійним землекористувачем ДП «Вищедубечанське лісове господарство», на підставі наданого йому права, що підтверджується актом на право постійного користування землею від 24.09.1998 серії ІІ-КВ №003309 в першочерговому порядку, надано згоду на відведення спірних земельних ділянок.

Вказані обставини також підтверджуються листом Вище-Дубечанського держлісгоспу Державного комітету лісового господарства України Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» №4 від 09.01.2004 року, відповідно до якого ДП «Вищедубечанське лісове господарство» надало згоду на вилучення спірних земельних ділянок, листом Вище-Дубечанського держлісгоспу Державного комітету лісового господарства України Київського державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» №4 від 09.01.2004 року та сукупністю інших досліджених в суді доказів.

У численних наявних у справі картографічних матеріалах (схемах накладання земельних ділянок, фрагменту планшету №5, плану зовнішніх меж землекористування до державного акту від 24.09.1998 року, плану земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0903 до державного акту від 10.10.2012 року), судом встановлено, що виділ 6 кварталу 711 не відображається у земельних ділянках, що належать на праві користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту від 24.09.1998 року, де за ділянкою № НОМЕР_2 рахуються виділені в подальшому ТОВ «Маяк» земельні ділянки в кварталі 164.

Разом з тим, 10.10.2012 року ДП «Вищедубечанське лісове господарство» видано державний акт серії ЯЯ № 140200 від 10.10.2012 року на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 221884000:33:022:0903, яка розташована між земельними ділянками СТ «Маяк» та землями ВАТ «Укргідроенерго», і саме на цю земельну ділянку, яка в Філії «ВЛГ» ДСГП «Ліси України» обліковується, як виділ 6 квартал 711, накладаються спірні земельні ділянки відповідача ОСОБА_1 .

Проте, як з`ясувалося в ході розгляду, ця земельна ділянка з кадастровим номером :33:022:0903 не є земельною ділянкою лісогосподарського призначення.

При цьому, за матеріалами лісовпорядкування 1993 та 2003 років земельна ділянка, яка нині має кадастровий номер :33:022:0903, розташована в районі зони виділу 3 кварталу 164 Пірнівського лісництва, оскільки інших земельних ділянок ТОВ «Маяк» не виділялось і саме в цьому виділі знаходиться відповідне садівниче товариство.

Разом з тим, контури земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0903 в точності повторюють контури виділу 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва.

Із плану земельної ділянки :33:022:0903 згідно державного акту № 140200 від 10.10.2012 року та плану лісонасаджень ДП «Вищедубечанський лісгосп» Хотянівське лісництво вбачається, що всі поворотні точки ділянки :33:022:0903 та виділу 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва збігаються, східна сторона ділянок межує з каналом, а західна з землями садового товариства «Маяк».

Відомості в справі про те, що квартал 711 обліковується за ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту від 24.09.1998 року, суд вважає недоведеними та недостовірними, оскільки ця земельна ділянка за своєю конфігурацією, площею та описом меж є земельною ділянкою з кадастровим номером :33:022:0903 згідно державного акту серії ЯЯ № 140200від 10.10.2012 року.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає правильними висновкм суду першої інстанції про те, що виділ 6 кварталу 711 Дубечанського лісництва у 2014 році сформовано не на підставі державного акту від 24.09.1998 року, а на підставі державного акту від 10.10.2012 року на земельну ділянку :33:022:0903, на основі якого фактично висунуто вимоги в цій справі.

Поряд із цим, рішенням Господарського суду Київської області від 15.11.2016 року, яке набрало законної сили, у справі № 911/3349/16, держаний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 140200 на площу 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903 виданий ДП «Вищедубечанське лісове господарство» визнано недійсним.

Вказаним рішенням суду встановлено, що при фактичному збереженні загальної площі лісових земель, що залишилась після вилучення, конфігурація, межі та площа окремих земель лісогосподарського призначення значно змінилися, проте такі зміни не пов'язані з раніше прийнятими рішеннями органів державної влади про вилучення земель з постійного користування державного підприємства та держлісфонду. Тобто, в одних випадках, землі, які ніколи не відносились до земель лісогосподарського призначення включено до цієї категорії земель, а в інших - землі лісогосподарського призначення, які ніколи не вилучались з державного лісового фонду, виключено з цієї категорії земель.

Зазначені вище висновки підтверджуються графічними матеріалами, наявними в технічній документації, на яких позначені контури лісових ділянок згідно державного акту 1998 року та тих, що інвентаризуються.

З урахуванням вилучених земель, розташування, конфігурація, межі та площі земельної ділянки, на яку видано державний акт серії ЯЯ № 140200 на площу 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903 не відповідає межам земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003309 від 24.09.1998 року.

Поряд з цим, крім виданих на підставі спірного розпорядження райдержадміністрації державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 140200 на площу 3,9801 га з кадастровим номером :33:022:0903 не відповідає межам земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003309 від 24.09.1998 року.

Таким чином, за наданими раніше доказами та наведеними підставами у справі вказані Державні акти на право постійного користування земельними ділянками видані на підставі розпоряджень від 03.07.2012 року № 1385 та від 23.08.2012 року № 1759 з порушенням вимог земельного законодавства та мають бути визнані судом недійсними.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною відповідача в суді доведено, а прокурором не спростовано, що ДП «Вищедубечанський лісгосп» дійсно володів спірними земельними ділянками на підставі державного акту серії ІІ-КВ № 003309 від 24.09.1998 року, натомість виділ 6 кварталу 711 Пірнівського лісництва, в межах якого за твердженням позивача знаходяться спірні земельні ділянки, насправді сформовано за рахунок визнаного недійсним у судовому порядку державному акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 140200 від 10.10.2012 року на земельну ділянку :33:022:0903 за рахунок земель, які ніколи не відносилися до земель лісогосподарського призначення, які безпідставно включено до цієї категорії земель.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов правильного висновку, що позивачем у даній справі не доведено, що спірні земельні ділянки є земельними ділянками лісогосподарського призначення, які знаходяться на праві користування Філії Вищедубечанського лісового господарства ДСГП «Ліси України».

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спірні земельні ділянки знаходяться увиділі 6 кварталу 711 Пірнівського лісництва, належать ДСГП «Ліси України» на підставі державного акту серії ІІ-КВ № 003309 від 24.09.1998 року, оскільки вони спростовуються зазначеними вище доказами, яким судом першої інстанції надано правильну оціну, не відповідають іншим матеріалам справи, які фактично ґрунтуються на державному акті серії ЯЯ № 140200 від 10.10.2012 року, який в судовому порядку визнано недійсним з підстав невідповідності вимогам земельного законодавства та невідповідності державному акту серії ІІ-КВ № 003309 від 24.09.1998 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - Грабця Ігора Несторовича - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А