КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 2-956/2004

номер провадження №22-ц/824/6025/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача Тригуб А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року /суддя Шубочкіна Т.В./

за клопотанням ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 квітня 2004 р. у цивільній справі № 2-956/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, а саме скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі № 2-956/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, відмовлено. /а.с. 25-27/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, задовольнивши вимоги заяви.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 7 ст. 158 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017), яка передбачає автоматичне припинення заходів забезпечення позову через 90 днів після набрання рішенням законної сили. Водночас, ухвала від 05 квітня 2004 року підпадала під дію ЦПК Української РСР 1963 року, де такої норми не існувало, заходи забезпечення скасовувалися лише ухвалою суду, а не автоматично. Наголошував, що у справі не було рішення про задоволення чи відмову в позові - провадження закрито у зв`язку з укладенням мирової угоди, тож підстав для автоматичного припинення не настало. Також вказував, що суд першої інстанції безпідставно вимагав докази відмови реєстраційної служби зняти арешт, оскільки ст. 158 ЦПК України не ставить скасування заходів у залежність від таких доказів. Закон № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав» вимагає судового рішення для зняття обтяження, а не автоматичного припинення. Крім того, суд першої інстанції вказав на відсутність усіх учасників справи та судового збору, водночас, ст. 151 ЦПК України не вимагає зазначення всіх учасників у заяві про скасування заходів. ЗУ «Про судовий збір» не передбачає збору за такі заяви. Також суд першої інстанції припустився надмірного формалізму щодо повноважень представника, хоча довіреність, підписана КЕП, відповідає ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у вимогах заяви з інших підстав.

Судом встановлено, що ухвалою від 05 квітня 2004 р. Вишгородський районний суд Київської області у цивільній справі № 2-956/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, застосував заходи забезпечення позову і ухвалив заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 . У подальшому ухвалою від 16 червня 2004 р. суд ухвалив затвердити мирову угоду між сторонами та закрити провадження у справі. Одночасно із цим суд ухвалив «Ухвалу суду від 05 квітня 2004 р. про накладення арешту на автомобіль Шкода № НОМЕР_1 скасувати».

Як убачається з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.11.2024 року, заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 скасована не була.

Відмовляючи у вимогах заяви, суд першої інстанції керувався особливостями правового регулювання, що закріплені в частині сьомій статті 158 ЦПК України, про те, що державна реєстрація припинення обтяження речових прав на нерухоме майно та/або заборони проведення реєстраційних дій, що виникло на підставі рішення суду, яким були вжиті заходи щодо забезпечення позову, проводиться на підставі заяви заявника чи, у разі припинення заборони на проведення реєстраційних дій, заяви відповідної заінтересованої особи та рішення суду про задоволення позову, що набрало законної сили по завершенню 90 - денного строку з дня набрання законної сили таким рішенням суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову припинили свою дію, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником заявника на підтвердження обставин з приводу того, що реєстраційна служба на даний момент відмовляється зняти арешт з квартири, яка є власністю позивача, не надано жодних доказів (заяви про звернення до державного реєстратора з вимогою про зняття обмеження, рішення державного реєстратора про відмову в знятті обтяження).

Суд, також звертав увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, оскільки дане питання вже було вирішено ухвалою від 05 квітня 2004 р. Вишгородський районний суд Київської області у цивільній справі № 2-956/2004, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, посадовими чи службовими особи та громадянами на всій території України.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до Акту Вишгородського районного суду Київської області /а.с. 12-13/, матеріли справи №5/2-956 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, знищено, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Заявником до заяви долучено не засвідчені належним чином процесуальні документи, фактично зі знищеної справи.

Питання щодо відновлення судового провадження у порядку ст. 488 ЦПК України судом першої інстанції не розглядалось, заявником також не заявлялось.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності матеріалів справи, яка знищена, за не засвідченими належним чином копіями процесуальних документів, без залучених сторін спору за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, що є процесуальним порушенням.

Доводи апеляційної скарги не мають в даному випадку правового значення, оскільки порушено порядок розгляду заяви.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доходить висновків про скасування рішення суду першої інстанції і відмову у задоволенні заяви у зв`язку з її передчасністю, оскільки для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих у справі, матеріали якої знищено, необхідне відновлення судового провадження в порядку ст. 488 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати, відмовивши у клопотанні ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з підстав, викладених у постанові.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: