Єдиний унікальний № 371/1519/24
Номер провадження № 2-о/371/7/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. м. Миронівка

Миронівський районний суду Київської області

в складі:

головуючої судді Геліч Т.В.

за участю секретаря судового засідання Семерей Л.М., Литвин С.С.

предстаника заявника Лушкіна Ю.П.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Миронівський відділ Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Лушкін Юрій Петрович, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту припинення трудових відносин з 01.12.2014 у звязку із звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, заінтересована особа Миронівський відділ Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості.

В обґрунтування заяви зазначив, що заявниця 20.03.1991 була прийнята на роботу оператором станції Стаханов Донецької області, де працювала на різних посадах.

Підприємство, де вона працювала знаходиться на непідконтрольній Україні території через війну росії проти України, а тому вона не мала можливості в установленому законом порядку звільнитися з роботи.

З 20.11.2014 заявниця взята на облік, як внутрішньо переміщена особа.

Звернувшись до Миронівського відділу Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості з метою стати на облік як безробітна, їй відмовлено, оскільки вона згідно із записами трудової книжки є такою, що працює.

Згідно з ухвалою суду 17.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження.

Представник позивача адвокат Лушкін Ю.П. заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені в заяві, вимоги просив задовольнити, подав заяву про розглі справи за його відстуності.

Представник заінтересованої особи подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести у відсутності представника Миронівського відділу Обухівської філії Київського обласного центру та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 20.03.1991 була прийнята на роботу оператором станції Стаханов "Державного підприємства "Донецька залізниця", де працювала на різних посадах, про що свідчить близько десяти записів до трудової книжки.

Згідно із реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 на ОСОБА_1 відрахуванння для пенсії за 2013 рік склали - 43011.58 грн., за 2014 рік 33678,60 грн, а за 2015 рік відрахування склали всього 218, 53 грн, у 2026 відрахувань не було.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 у 2015 та 2016 роках не працювала, оскільки відрахування до Пенсійного фонду України не надходили, а отже остання припинила будь-які трудові відносини у 2014 році.

Регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» повідомила про те, що у зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих зокрема у м.Алчевськ Луганської області, у АТ «Укрзалізниця» з 20.03.2017 відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

Таким чином, Філія позбавлена можливості надати документи, що підтверджують факт звільнення із станції Стаханов Державного підприємства «Донецька залізниця», що підпорядкована станції Комурськ Державного підприємства «Донецька залізниця».

З 20.11.2014 заявниця взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, вказані що підтверджується довідкою від 25.11.2014 №3234-.

Пенсійні відрахування у 2024 році, що є меншими за відрахування у 2013 році, відсутність таких у 2015 та 2016 роках, взяття на облік як внутрішньо переміщена особа з 25.11.2014, дають підстави вважати, що ОСОБА_1 дійсно працювала на станції Стаханов "Державного підприємства "Донецька залізниця" до 01.11.2014.

Разом з цим, суд вважає недоведеними причини розірвання трудових відносин між ОСОБА_1 та станцією Стаханов "Державного підприємства "Донецька залізниця", а отже в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ст. ст.2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За обставин, що розірвання трудового договору у загальному порядку, передбаченому трудовим законодавством, є об`єктивно неможливим, враховуючи те, що у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб окрім звернення до суду, оскільки заяву про звільнення роботодавцем не отримано, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, бути наділеним правом на розірвання договору з метою надання можливості заявнику в подальшому реалізовувати своє право, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, заявниця не мала можливості подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № ЗОЗА, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen V. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. ЗО. від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способів захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Згідно з позицією Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно зі ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Разом з тим, положеннями ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

При таких обставинах, враховуючи те, що установа заінтересованої особи знаходиться на непідконтрольній Україні території, у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб окрім звернення до суду, оскільки поштова служба зв`язку не працює, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, бути наділеним правом на розірвання договору з метою надання можливості заявнику в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту припинення трудових відносин заявнику необхідно для реалізації свого права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд вважає обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог, доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим заява про встановлення факту припинення трудових відносин, підлягає задоволенню.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись, ст.ст. 259 ч. 1, 2, 263-265, 315 ч. 1, 2, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лушкіна Юрія Петровича задовольнити частково.

Встановити факт припиненння трудових відносин між ОСОБА_1 , та станцією Стаханов "Державного підприємства "Донецька залізниця" (Код ) з 01 листопада 2014 року.

В іншій частині заяви відмовити.

Інформація про заявницю: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про заінтересовану особу: Миронівський відділ Обухівської філії Київського обласного Центру зайнятості, , адреса: Київська область, Обухівський район, місто Миронівка, вулиця Соборності, будинок 69.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складене та підписане за відсутності учасників справи 14.04.2025.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ