Справа № 487/4689/24
Провадження № 2/487/275/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря Радченко К.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

28.05.2024 адвокат Заякін Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2007 року був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_5 , та відповідачем ОСОБА_2 .Під час перебування у шлюбі позивача з відповідачем народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом зі їх матір`ю ОСОБА_5 . Батьком дітей у Свідоцтвах про народження записано відповідача ОСОБА_2 31.05.2023р. рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , було розірвано.З травня 2022 року відповідач припинив спільне життя з сім`єю, тобто з позивачем та їх спільними дітьми, виїхав у невідомому напрямку, після чого за адресою проживання дітей та позивача не з`являвся, ніякої участі в матеріальному утриманні дітей, їх моральному і духовному вихованні не бере, з дітьми не спілкувався та не спілкується і на теперішній час. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні, утриманні та вихованні.Відповідач, на час звернення із вказаним позовом, не має у своїй власності будь-якого нерухомого майна, в якому могли б комфортно проживати діти.Відношення та ставлення відповідача до дітей характеризується абсолютною байдужістю до потреб, емоцій та почуттів дітей. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, розвиток, підготовку до самостійного життя, тощо.Батько не позбавляється можливості спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні та утриманні, проте не виконує цього. Окрім того, відповідач не створює жодних умов для отримання дітьми освіти та навіть не намагається допомогти позивачу розвинути та підтримати здоров`я дітей. Водночас, позивач, як матір, здійснює всі необхідні дії задля забезпечення їх найкращих інтересів, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Позивач є приватним підприємцем та має постійне та достатнє матеріальне забезпечення. Вказані обставини свідчать про наявність у позивача можливості забезпечити дітям належні житлові та інші умови життя та розвитку, що вона і робить вже протягом декількох років без будь-якої участі відповідача, як батька дітей.

Позивачу не відомо чи має відповідач, як батько дітей, належне матеріальне забезпечення - дохід, достатній для забезпечення усіх потреб дітей, проте батько у вихованні дітей жодної участі не приймає, навчанням, фізичним, психологічним та духовним розвитком дітей не цікавиться та не займається, аліменти не сплачує, додаткові витрати на розвиток та лікування дітей не несе.

У зв`язку із ненаданням жодної фінансової підтримки дітям, позивач була змушена 27.02.2023р. звернутися до Заводського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

03.03.2023р. Заводським районним судом м. Миколаєва виданий судовий наказ по справі №487/1074/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.02.2023р.

Оскільки, аліменти відповідач так і не надав і не перерахував дітям, тому, позивач змушена була звернутись із вказаним судовим наказом до Заводського ВДВС у м. Миколаєві.

Згідно розрахунку від 13.05.2024р. Заводського ВДВС у м. Миколаєві, заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.04.2024р. становить 93 588,24 грн.

Батько з дітьми не проживає з травня 2022 року, тобто ще до їх розлучення, що обумовлюється виключно небажанням відповідача виконувати свої батьківські обов`язки, його абстрагуванням від життя дітей та небажанням дітей проживати окремо від матері.

Окрім того, відповідач взагалі не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення.

Зауважила, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків обумовлене саме ухиленням від їх виконання, а не будь-якими іншими причинами, як то хвороба, недоумство або інше. Відповідач є здоровою працездатною особою, здатною піклуватися про своїх дітей. Проте, він не бажає опікувати своїх дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до них.

Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти; грошові кошти на утримання не надає, діти перебувають на особистому матеріальному забезпеченні позивача.

Отже, відповідач, як батько дітей, ухилявся, ухиляється та продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя та все інше. Тобто самоусунився як батько і є всі підстави для позбавлення батьківський прав відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду із вказаний позовом про позбавлення батьківський прав відповідача відносно дітей.

Ухвалою суду від 31.05.2024року за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

03.07.2024 представник відповідача адвокат Нікітченко М.О. надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так з березня по жовтень 2022 року сторони проживали разом із дітьми у Європі, допоки позивач разом із дітьми не повернулась жити до України. З цього часу відповідач спілкується з дітьми в режимі телефонних дзвінків, смс повідомлень та відеозв`язку, через месенжери. Відповідач люблячий батько, для якого діти сенс життя, він ніколи не мав наміру припиняти спілкуватися із дітьми. Вказане підтверджується скріншотами особистого листування з донькою ОСОБА_8 , з яких вбачається що відповідач завжди цікавиться здоров`ям, емоційним станом, навчальним життям, спортивними досягненнями та життям дітей загалом. Також зазначила, що відповідача перераховував грошові кошти на банківську карту доньки в якості аліментів та не має заборгованості зі сплати аліментів. Крім того відповідач надавала грошові кошти на особисті потреби доньки. Вказувала, що відповідач проживає у іншій країні та не має можливості приймати особистої участі у шкільному житті сина. Під час шлюбу та сумісного проживання, батько неодноразово відвідував з сином заняття у школі розвитку. Зазначила, що батько приймав участь у спортивному життя доньки та підтримував її бажання займатися спортом та як результат донька має багато досягнень в спорті і нагород. Відповідач вважає, що позивач налаштовує дітей проти нього та забороняє спілкуватися, оскільки діти не відповідають на його повідомлення та дзвінки. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей не існує. Оскільки такі обставини не підтверджені належними, достатніми та достовірними доказами. Просила відмовити ОСОБА_9 в задоволенні позову.

12.02.2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач залишив доньку одну, без нагляду в Англії та з цього приводу вона зверталась до поліції. Крім того, відповідач вкрав речі та автомобіль. Їй відомо, що відповідач проживає у Німеччині, проте він не проявляв бажання до спілкування з донькою, погано впливав на неї, донька працювала із психологами. З сином батько також не спілкується, діти не хочуть мати такого батька. В березні 2022 року вони всією родиною виїхали за кордон, в них вже тоді були проблеми у стосунках, відповідач жив окремо. Близько місяця жили у Болгарії, потім доньці запропонували поїхати до Англії для занять спортом і вони разом з дітьми та її мамою поїхали до Англії. В цей час відповідачу сестра запропонувала поїхати до Ірландії і він купив собі квиток, але коли вона сказала, що хоче подати на розлучення, відповідач забрав її автомобіль та свідоцтво про шлюб. Відповідач знущався над дітьми та над нею, вона викликала соцслужби, оскільки відповідач бив її при дітях. Потім вона поїхала до України та домовилась із відповідачем, що він побуде із дитиною в Англії, але потім з`ясувалось, що відповідач забрав всі її гроші, брендові речі. Вона викликала соціальні служби та поліцію, донька була у шоковому стані. Відповідач не виявляє бажання спілкуватися та зустрічатися із дітьми, хоча діти не ізольовані від батька, але не спілкуються із ним вже три роки і не хочуть спілкуватися.

Відповідач в судому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що у них з дружиною склались погані відносини, було багато не приємних ситуацій та він більше міг спілкуватись виключно із донькою. Він надсилав грошові кошти доньці. Коли дружина звернулась до суду про позбавлення його батьківських прав, він зателефонував доньці, донька про це не знала. Потім донька не хотіла з ним спілкуватись. Він надсилав гроші доньці, але вона казала, що нічого не отримувала. Вказував, що він подарував сину телефон щоб мати із ним зв`язок, проте йому зателефонувала донька та попросила, щоб він відмовився від дітей, після цього він був заблокований на телефоні та немає зв`язку з сином. Донька знає, що він її підтримує, він на зв`язку з її тренером. Вважає, що мати впливає на доньку і сина. Зазначив, що його хвилює питання спілкування із дітьми, він хоче з ними спілкуватись та хоче бачитись із ними. Він писав доньці, що хоче бачитись із нею та сином, але вона сказала, що мама не пустить ОСОБА_10 до нього.

Також зазначив, що пояснення щодо ситуації в Англії не відповідають дійсності. Пояснив, що дружина поїхала до України із сином, а він із донькою залишився в Англії. Він працював, а донька була вдома із подругою та тренер приходив, щоб привести на тренування. В день виїзду дружини із сином, вона зібрала всі речі, чемодани, все, що було вивезено, він дізнався, що дружина його зрадила, дружина та син повернулись, а потім він поїхав. Хоче щоб дружина зняла блокування із телефонів дітей і в нього була можливість із ними спілкуватись. Вказував, що любить своїх дітей та просив не позбавляти його батьківських прав.

Представник відповідача адвокат Бараненко Д.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що батько любить своїх дітей та має намір спілкуватися із дітьми, але при допиті дітей не був присутній у суді та не мав можливості висловити свою позицію. Вважає, що немає законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він свідомо не відмовляється від своїх дітей, спілкувався з ними та сплачує аліменти.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка неповнолітній ОСОБА_7 пояснив, що він навчається у другому класі, живе в місті Одеса з сестрою мамою та татом Костею. Тато ОСОБА_11 їх зрадив. Коли вони з мамою повернулися до Англії сестра була одна, хоча до Англії вони їхали вчотирьох. В Англії мама працювала, а тато нічого не робив. За татом він не сумує, тато їх зрадив, вкрав автомобіль та гроші, залишив сестру саму. Пам`ятає як тато ображав маму, погрожував. З батьком він бачитись не хоче, він зробив багато поганого.

Неповнолітня ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що бажає, щоб її батька позбавили батьківських прав. Пояснила, що батько багато пив та курив, з ними час не проводив, вони були постійно з мамою або у бабусі з дідусем перебували. Якось вона поскаржилася батьку, що до неї тренер погано ставиться, але він не поговорив з ним, а поговорила мама і ставлення тренера стало кращим. Батько погрожував, закривав двері, забирав ключі, вони викликали поліцію. Коли вони були в Буковелі батьки часто сперечалися. Вказувала, що їй не подобалось, що батьки постійно сперечалися, батько приходив додому в алкогольному сп`янінні і через це були суперечки. Вони більше з мамою їздили на відпочинок, з батьком мало проводили час. Батьки постійно сварились, пізніше мама сказала, що вони будуть розлучатися. Батько забрав ключі від машини, щоб вони не змогли нікуди поїхати. Коли вони були з батьком в Англії, вона зателефонувала йому і він сказав, що на роботі, прийшов пізно і почав збирати всі мамині речі, е сказав чому збирає. Її батько негативно налаштовував проти мами, розповідав погані речі про неї. Коли мама була в Україні приблизно два тижні, а вона була з батьком в Англії, то батько зібрав речі та поїхав, вона сказала про це мамі і вона приїхала до неї в Англію. Не пам`ятає чи билися батьки, але вони чули крики, мама викликала поліцію. В школу до них із братом приходили соціальні служби та психологи, але вона казала їм, що все добре, бо боялась, що їх з братом кудись заберуть. З батьком вона не спілкується, тільки написала йому, щоб він оплачував їй змагання, бо він вкрав у мами всі кошти і вона хотіла допомогти. Не пам`ятає коли останні час спілкувалась із батьком. У 2024 році була у Польщі та просила батька приїхати до неї, він казав, що приїде, але не приїхав. Батько не хотів, щоб вони із братом їздили до нього. Вказувала, що зараз вона живе з мамою,братом та чоловіком мами.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника органу опіки. Думка органу опіки викладена у висновку органу опіки та піклування ВК ММР, який наявний у матеріалах справи.

Вислухавши думку учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 21 вересня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Заводського районного суду м Миколаєва по справі №487/1073/23 від 31.05.2023 року.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно пояснень сторін діти проживають із позивачем, відповідач проживає за кордоном.

03.03.2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (справа №487/1074/23).

Згідно долученого до позовної заяви розрахунку старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Бабенко С.М. від 13.05.2024 заборгованість по аліментам станом на 30.04.2024 складає 93588,24 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач пояснила, що на теперішній час заборгованість відповідача зі сплати аліментів відсутня.

Крім того, із наданих відповідачем квитанцій, які були досліджені у судовому засіданні, вбачається, що за період з липня 2023 року по червень 2024 року відповідачем було перераховано дитині ОСОБА_6 аліменти на загальну суму 110510 грн.

Також з наданого представником відповідача розрахунку старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Бабенко С.М. від 12.08.2024, вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 31.07.2024 року відсутня, переплата складає 7748,08 грн.

Із характеристики учениці 9-Б Одеського ліцею «Європейський» Одеської міської ради ОСОБА_6 , вбачається, що мати ОСОБА_5 бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

Також згідно психолого-педагогічної характеристики учня 1-А Одеського ліцею «Європейський» Одеської міської ради ОСОБА_7 , вбачається, що мати ОСОБА_5 бере активну участь у житті класної родини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, правильне проведення вільного часу, а також забезпечує високий рівень навчання. Батько ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, із дитиною не спілкується, у вихованні сина участі не бере. З класним керівником не підтримує зв`язок, батьківські збори не відвідує.

В той же час, з оглянутих в судовому засіданні світлин месенжера з телефону відповідача вбачається, що відповідач спілкувався із донкою ОСОБА_8 , до сина ОСОБА_10 відповідач не зміг додзвонитися, на повідомлення син не відповідав.

Крім того, у судовому засіданні відповідач пояснив, що він заблокований у телефоні сина ОСОБА_10 , тому не має можливості із ним спілкуватись.

Під час судового засіданні відповідач зателефонував сину ОСОБА_10 , проте виклику не було, виклик відразу було відхилено.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських від 01.11.2024 враховуючи інтереси дітей, керуючись статтями 150, 164, 171 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку зазначено, що мати з дітьми проживає по АДРЕСА_1 , в належних матеріально-побутових умовах, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 10.07.2024, складеним представниками служби у справах дітей адміністрації Заводського району.

Відповідач зареєстрований по АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою не проживає, у квартирі мешкають квартиранти, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14.06.2024 складеним службою у справах дітей адміністрації Заводського району.

Батько заперечує проти позбавлення батьківських прав, заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 30.04.2024 складала понад 93000 грн. погасив, станом на 31.07.2024 заборгованість відсутня.

Відповідач надав копії світлин, на яких він проводить час з дітьми та знімки екрану телефону, що підтверджують спілкування з дітьми у 2022 році.

Крім того, як зазначено у вищевказаному висновку, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , була опитана спеціалістами служби у справах дітей та повідомила, що підтримує позовну заяву матері щодо позбавлення батька батьківських прав. Аргументує свою думку тим, що у період спільного проживання батько майже щодня пив, кричав та ображав її, молодшого брата та маму, тому вона його не любить та не бажає з ним спілкуватись. Крім того, дитина зі смутком згадує як батько залишив її одну, майже на добу, у Великій Британії, де вони перебували після повномасштабного вторгнення рф в Україну.

Щодо ставлення малолітнього, ОСОБА_7 до батька, то дитина представникам служби у справах дітей адміністрації Заводського району нічого не повідомляла.

З метою підготовки об`єктивного висновку органу опіки та піклування до центру соціальних служб замовлено проведення психологічної діагностики дітей.

Відповідно до соціально - психологічного висновку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого центром соціальних служб у вересні 2024, дитина по відношенню до батька відчуває образу через те, що він не бере участі у її вихованні, не піклується про неї, з боку батька не відчуває любові та захисту, зацікавленості у її житті.

Відповідно до соціально - психологічного висновку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина як свою сім`ю сприймає себе, маму, сестру та вітчима. Стосунки з батьком є невизначеними, по відношенню до нього має амбівалентні почуття: з одного боку образу через те, що він не бере участі у його вихованні, не піклується про нього, з іншого - має надію, що батько про нього згадає.

В обох висновках зазначено, що результат психологічного дослідження відображає ставлення дитини до батька на момент діагностики та може змінюватись під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільна, а дитина може підпадати під вплив дорослих яким довіряє.

ОСОБА_13 є ученицею-спортсменкою Миколаївської дитячо-юнацької спортивної школи, з 2016 року, має високі спортивні досягнення, неодноразово брала участь у міжнародних змаганнях, тому мати з дитиною звертались до служби у справах дітей адміністрації Заводського району з питання погодження виїзду ОСОБА_6 за кордон, на змагання та відпочинок, оскільки батько такий дозвіл не надавав, чим порушував законні права та інтереси дитини.

Питання щодо позбавлення батька батьківських прав 24.10.2024 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради.

У висновку міститься посилання на те, що комісія дійшла висновку, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла часткової цивільної дієздатності та усвідомлює наслідки позбавлення батька батьківських прав, яке буде відповідати її інтересам.

Щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то, враховуючи, що дитина не сприймає батька як члена своєї родини, це свідчить про відсутність батька в житі дитини.

Відповідач перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, наразі повертатись в Україну не планує.

Враховуючи, що батько свідомо змінив країну проживання та не бере участі у вихованні дітей, свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 Сімейного кодексу України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та визначення способу участі батька, який проживає окремо від дітей, у вихованні та спілкуванні з ними від 28.09.2024 року, у якій просив зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у прийняті участі батька ОСОБА_2 вихованні дітей ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 та визначити час та спосіб спілкування батька з неповнолітніми дітьми.

Начальником служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради ОСОБА_2 надано відповідь на звернення, згідно якої орган опіки та піклування не в змозі вирішити порушене ним питання, рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до частини другої статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини.

Верховний суд у постанові від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19 зазначив, що "у пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина."

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 171 Сімейного кодексу України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та враховує те, що позивач був позбавлений можливості особистого спілкування з дітьми, яких востаннє бачив у 2022 році, протягом тривалого часу, що, враховуючи вік малолітнього ОСОБА_10 , не могло не вплинути на втрату емоційного контакту між ними. Також суд враховує участь матері у формуванні негативного ставлення до відповідача з боку дітей. В судовому засіданні не було встановлено, що психоемоційний стан дітей свідчить про те, що спілкування з батьком поза їх бажанням не відповідає найкращим інтересам дітей, а отже, доводи матері про бажання дітей позбавити батька батьківських прав відносно них ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того вплив матері на сина ОСОБА_10 знайшов підтвердження із дослідженого судом в якості доказу відеозаписом телевізійного проекту «Супермама» (5 сезон - 9-12 випуски), на 50 хвилині якого психолог ОСОБА_14 зазначає, що мати не дає сину сформулювати свої думки та дитина тільки повторює, що каже мама. Так само під час допиту в судовому засіданні малолітній ОСОБА_10 надав пояснення аналогічні поясненням позивача, що також свідчить про участь матері у формуванні ставлення до відповідача з боку дітей.

Також в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення позивача з приводу того, що відповідач не проявляв бажання до спілкування з донькою, погано впливав на неї, після чого донька працювала із психологами, оскільки ці обставини не підтвердженні доказами, а навпаки з наданих відповідачем світлин скріншотів спілкування із донькою вбачається, що він підтримував стосунки із донькою та надсилав грошові кошти на її потреби.

Крім того в судовому засіданні не підтвердились посилання позивача, що з сином батько не спілкується, діти не хочуть мати такого батька, оскільки з наданих відповідачем світлин повідомлень у месенжері, вбачається, що він намагався спілкуватись із сином, але не отримав відповідь на повідомлення через його блокування у телефоні сина, оскільки у судовому засіданні він дітям не зміг додзвонитись.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Так, в судовому засіданні також були переглянуті світлини із зображенням спільного дозвілля позивача з дітьми та фотокартки, на яких зафіксовано спілкування позивача з донькою.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що батько дітей намагається спілкувати із дітьми, підтримувати із ними відносини, сплачує аліменти, але не має такої можливості особисто, через те, що проживає та працює за кордоном, спілкуватись із дітьми у телефонному режимі також не має можливості через його блокування у телефонах дітей, що свідчить про те, що відповідач свідомо та умисно не ухилявся він виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі №213/2822/21.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, немає. Позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_2 аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання матері до надання дитині належного утримання. Суду не надано доказів заборгованості по аліментам за відповідачем та і наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №199/5032/16-ц). Натомість в судовому засіданні встановлено, що у даному випадку існує переплата по сплаті аліментів на утримання дітей. Тож на момент розгляду справи суд вважає, що відповідач не ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд звертає увагу на те, що позивач, вказуючи на те, що відповідач тривалий час не піклується про дітей, не приймає участі у їх розвитку та вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, розвиток, підготовку до самостійного життя, проте у судовому засіданні не встановлено свідомого нехтування з боку відповідача своїми батьківськими обов`язками. Навпаки відповідач намагався підтримувати відносини із донькою та сином, спілкувався із ними та на теперішній час має бажання спілкуватися із дітьми, виконувати батьківські обов`язки належним чином, проте не має також можливості через обмеження доступу до його спілкування із дітьми шляхом його блокування у телефонах дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню дітей, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач був попереджений органом опіки та піклування щодо невиконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей.

При цьому звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд вважає, що відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав.

Доводи позивача про те що, маючи докази наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, не виявлення інтересу до життя дітей, не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, доведення обставин саме свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, в свою чергу, позивачем належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження вказаних обставин надано не було.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

Враховуючи, що з позовом ОСОБА_5 звернулася до суду в травні 2024 року, натомість як з лютого 2022 року в Україні триває воєнний стан внаслідок військової агресії рф проти України по теперішній час, тож відсутність з боку відповідача участі у вихованні дітей, на що вказувала позивач, але це не підтверджено жодними доказами, та може бути пов`язано саме з війною в Україні, так як відповідач під час надання пояснень в суді вказав, що поїхав до Німеччини працювати. Судом, з пояснень сторін встановлено, що відповідач мешкає в Німеччини, що є доказам, того, що у нього існують перешкоди щодо безпосередньої участі у вихованні дитини (безпосередньо навіть брати участь у батьківських зборах).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні позивач суду пояснила, що вони сварилися з відповідачем, вирішили розлучитися так як стосунки погіршувалися. Суд звертає увагу, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

У судовому засіданні діти не заперечували проти позбавлення батьківських прав батька, але суд, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, не враховує думку дітей та зауважує, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21), Постанова КЦС ВС від 26.12.2024 року у справі №561/474/24(61-13691св24.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивач не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст.2, 19, 81, 141, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа:

Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, .

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Суддя: Гаврасієнко В.О.