Справа № 472/837/24
Провадження №2/472/54/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А. О.,

за участю секретаря Скрипник О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Стаднічук А.І.,

представника третьої особи Усликової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Веселинівської селищної ради Миколаївської області, третя особа на стороні відповідача Служба в справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про повернення дитини матері,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування Веселинівської селищної ради Миколаївської області, третя особа на стороні відповідача Служба в справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про повернення дитини матері.

В позовній заяві позивач зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз ДЦП, значну затримку психічного та мовленнєвого розвитку, потребує постійного медичного нагляду, лікування та реабілітації. У зв`язку з тим, що вона проживає в селі, в якому відсутній будь-який медичний заклад, за рекомендацією виконавчого комітету Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, вона в липні 2019 року написала заяву про влаштування дочки до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради, де вона і була влаштована на підставі до Наказу служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації від 12.06.2019 року № 62.

23 червня 2020 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області у справі № 472/272/20 було відібрано у неї її малолітню доньку ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав та передану доньку під опіку органу опіки та піклування в особі служби в справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області. Згідно з мотивувальною частиною рішення суду, підставою для відібрання у неї дитини без позбавлення її батьківських прав були наступні обставини: ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини: не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, не утримує, не забезпечує нормальні умови для проживання дитини.

На теперішній час причини, що перешкоджали їй належним чином виконувати батьківські обов`язки по вихованню, утриманню та забезпеченню нормальних умов проживання дитини, цілком відпали. Так, нею налагоджені стосунки з ОСОБА_4 , вони стала з нею систематично зустрічатися в межах території КНП «Миколаївський обласний будинок дитини», спільно проводять час. Для забезпечення нормального побуту дочки проведено ремонт в житловому будинку, створено нормальні житлово-побутові умови. Також вона має постійний дохід у вигляді соціальної допомоги у розмірі 3768,99 грн., як малозабезпечена сім`я; має дохід у вигляді щомісячної соціальної допомоги у розмірі 1110, 04 грн. на дітей одиноким матерям; щомісячний дохід у розмірі 860,00 грн. одноразової соціальної допомоги, що виплачується при народженні однієї дитини. Крім того, вона перебуває в незареєстрованих шлюбних відносинах та проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , від якого також отримує допомогу. Вона має на утриманні ще одну дитину сина ОСОБА_6 , 2021 року народження, з приводу утримання, виховання та виконання щодо нього інших батьківських обов`язків до неї жодних претензій ні з боку органу опіки та піклування, ні збоку служби у справах дітей жодного разу не було.

Вона любить свою дочку ОСОБА_4 не менше ніж сина, а тому бажає, щоб вона проживала біля неї та свого брата, і впевнена, що зможе надати їй належне утримання та догляд. Просить суд повернути їй її малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 21.08.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

30.12.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, суду пояснив, що позов підтримує, та зазначила, що причини, що перешкоджали їй належним чином виконувати батьківські обов`язки на теперішній час відпали. Нею були створені належні умови для проживання та виховання доньки, вона має дохід, крім того вона свою доньку ОСОБА_4 , яка перебуває КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» неодноразово навідувала, привозила їй памперси, одяг, іграшки та проводила з нею час. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Суду пояснив, що донька позивачки ОСОБА_3 , 2016 року народження, з 2019 року проживає в спеціалізованому медичному закладі. Рішенням Веселинівського районного суду від 23.06.2020 року у ОСОБА_1 було відібрано доньку ОСОБА_4 без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліменти. На теперішній час ОСОБА_1 змінила місце проживання, створила сім`ю, має на утриманні ще двох дітей, проживає в будинку, у якому створені всі умови для проживання доньки, придбала інвалідне крісло, встановила пандус. Позивачка відвідує доньку, але в зв`язку з тим, що спочатку був карантин, а потім розпочалася війна дитину було вивезено за межі Миколаївської області, у зв`язку із чим заявниця деякий час не могла провідувати доньку. Вважає, що на сьогоднішній день є всі підстави для повернення дитини.

Представник відповідача органу опіки і піклування Веселинівської селищної ради Миколаївської області Стаднічук А.І. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнають та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того суду зазначив, що позивачкою ОСОБА_1 створено частково умови для проживання. Так, дійсно в будинку зроблено частково ремонт, а саме біля будинку було облаштовано пандус, є окрема кімната для дитини, в якій є ліжко, стілець, але вважає що в будинку можливо проживати лише одній дитині. Він не заперечує що у позивачки поліпшилися житлово-побутові умови, але вважає що дитині не буде надано медичне обслуговування, оскільки вона потребує постійного медичного нагляду, а це є лише в місті.

Представник третьої особи служби у справах дітей Веселинівської селищної ради Усликова Н.В. в судовому засіданні зазначила, що вони зацікавлені в тому, щоб діти виховувалися в рідній сім`ї. На сьогоднішній день у позивачки все покращилося, в житловому будинку створено умови для проживання та виховання доньки, але вона проживає в помешканні співмешканця. З травня 2024 року ОСОБА_1 відвідала свою доньку ОСОБА_4 лише 2 рази на рік, крім того вона не сплачувала аліменти на утримання доньки. Дійсно у позивачки змінився склад сім`ї, але донька позивачки має тяжке захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду, застосування медикаментозного лікування та довготривалої реабілітації під наглядом лікарів. Вважає що позов не підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду пояснила, що вона працює старостою Новосвітлівського старостинського округу, дійсно у позивачки ОСОБА_1 було відібрано її доньку ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав, оскільки остання не виконувала батьківські обов`язки, а донька ОСОБА_4 має діагноз ДЦП та потребувала постійного медичного догляду. В теперішній час в ОСОБА_1 відбулися зміни в сімейному стані, проживає з співмешканцем та виховує двох дітей. В житловому будинку зроблено частково ремонт, не має лише зручностей в будинку, біля будинку облаштовано пандус, але в даному будинку можливо проживати, в дитячій кімнаті в наявності ліжко, стілець та інвалідне крісло. Зараз ставлення позивачки до виховання доньки змінено, але в неї є сумніви щодо повернення дитини, оскільки ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду, лікування та реабілітацію.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду пояснила, що вона з 01.08.2019 року працює в Новосвітлівському старостинському окрузі соціальним працівником. Дійсно вона була присутня при обстеженні умов проживання позивачки ОСОБА_1 , в будинку зроблено частково ремонт, але зручностей в будинку не має, в дитячій кімнаті є ліжко, стілець. Вона вважає, що якщо повернуть позивачці доньку, то це буде складна сім`я, оскільки ОСОБА_9 не завжди йде з ним на співпрацю, крім того їм потрібно буде здійснювати постійний супровід сім`ї, оскільки ОСОБА_4 потребує постійного медичного нагляду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.9).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2020 року у справі 472/272/20 було відібрано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженки с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , її малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення її батьківських прав, та передано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під опіку органу опіки та піклування в особі служби в справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь тих осіб, які будуть опікуватися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 19 березня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї ОСОБА_1 від 24.05.2024 року, начальником служби у справах дітей Усликовою Н.В., старостою Новосвітлівського старостинського округу Озимук К.Р., та фахівцем з соціальної роботи було проведено обстеження умов життя в сім`ї гр. ОСОБА_1 . Сім`я складається з 3-х чоловік: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , співмешканець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_1 не працює. Проживає в приватному будинку, на момент перевірки облаштовано одну житлову кімнату. Матеріальні умови життя: тимчасові підробітки чоловіка (по будівництву), орендна плата за земельний пай, ведення господарства. Будинок складається з 3-х кімнат (кухні, коридору та спальні) облаштовані спальними місцями для кожного. Присадибна ділянка обробляється частково. Є запаси продуктів харчування(молоко, яйця, крупи, овочі). В будинку чисто, постіль в наявності, проведено воду в будинок. Висновок комісії: рекомендовано облаштувати кімнати з умовами достатніми для дитини з інвалідністю. Кімната має бути окрема (а.с. 14).

Згідно акту № 145 обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї гр. ОСОБА_1 від 23.07.2024 року з фото зображеннями, старостою Новосвітлівського старостинського округу ОСОБА_7 , фахівцем із соціальної роботи ОСОБА_8 та медичною сестрою ОСОБА_11 було проведено обстеження умов життя сім`ї ОСОБА_1 , висновок комісії: рекомендовано облаштувати дитячу кімнату та упорядкувати дитячі речі (а.с. 15, 16).

Відповідно до довідки № 773/02 від 04.07.2024 року, виданої начальником відділу з питань соціального захисту населення № 2 (Веселинове) управління соціального захисту населення Вознесенської РВА Світланою Шестовою, ОСОБА_1 з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 3768,99 грн. в місяць (а.с.18)

Також, відповідно до довідки № 774/02 від 04.07.2024 року, виданої начальником відділу з питань соціального захисту населення № 2 (Веселинове) управління соціального захисту населення Вознесенської РВА Світланою Шестовою, ОСОБА_1 з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року призначено допомогу на дітей одиноким матерям в розмірі 1110,04 грн в місяць (а.с. 19).

Крім того, довідкою № 775/02 від 04.07.2024 року, виданої начальником відділу з питань соціального захисту населення № 2 (Веселинове) управління соціального захисту населення Вознесенської РВА Світланою Шестовою, встановлено, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН Вознесенської РДА та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини у розмірі 860 грн. (а.с.20).

Згідно характеристики за вих. № 9-68 від 10.07.2024 року, виданою старостою Новосвітлівського старостинського округу Катериною Озимук, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване і проживає вона у селі Новосвітлівка Вознесенського району Миколаївської області в будинку, що фактично належить співмешканцю (будинок придбаний недавно, право власності на житло не оформлялося). ОСОБА_12 не завжди йде на співпрацю з виконавчими органами та посадовими особами селищної ради; неадекватно емоційно сприймає, реагує на наміри і прагнення фахівців підвищити ефективність заходів, що спрямовуються на покращення матеріально-побутових умов проживання дітей; бурхливо реагує на роз`яснення ролі та відповідальності її, як матері, за стан їхнього здоров`я та фізичного і розумового розвитку. Схильна звинувачувати посадових осіб в упередженому ставленні до себе, перекладати відповідальність за усі сімейні проблеми на сторонніх осіб. Фінансами розпоряджається не раціонально, доходи, які одержує упродовж чотирьох з половиною років, хоча б частково, жодного разу не були використані на користь старшої доньки чи на відвідування її у державному закладі. На адресу ОСОБА_1 скарги з приводу порушень громадського порядку не надходили, до адміністративної відповідальності селищною радою вона не притягувалась (а.с. 21).

З довідок, виданих 28.06.2024 року від наркологічного кабінету та психіатричного кабінету ОСОБА_1 на обліку не перебуває (а.с. 22).

Відповідно до медичного висновку № 2-/1 від 06.03.2024 року ОСОБА_3 , 03.10.2016 року має захворювання ДЦП, спастична диплегія в стадії неможливої самостійної ходи, IV рівень рухового дефіциту. G80.1 підгрупа "А".

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Піклування про дітей, як вразливих осіб, визнається на міжнародному рівні важливим завданням для кожної держави. Взяті державами зобов`язання, що випливають зі змісту міжнародних договорів, свідчать про наявність стандартів захисту дітей, забезпечення яких повинно покладатися на національні органи.

В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Ч. 2 ст. 2 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

Ч. 2 ст. 3 Конвенції передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ефективний захист та піклування про дітей на національному рівні передбачає наявність належної законодавчої бази та системи органів, на які будуть покладені відповідні завдання. Роль національних судів повинна полягати у перевірці того, чи не відбувається втручання в сімейне життя з метою захисту дітей незаконно або з використанням методів, що є непропорційними у конкретній ситуації.

Ч. 1, ч. 2 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини передбачають, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Право на повагу до сімейного життя гарантовано згідно з ст. 8 ЄКПЛ, що передбачає захист, перш за все, від свавільного втручання у сімейне життя з боку держави.

Втручання у сімейне життя може мати місце виключно у випадках, передбачених ч. 2 ст. 8 ЄКПЛ. Саме чітке дотримання цих вимог наявність легітимної мети, втручання згідно з законом та його необхідність у демократичному суспільстві (пропорційність) виправдовує застосування заходів та відмежовує від ситуацій, коли має місце порушення ст. 8.

Кожен випадок, у якому сімейне життя зазнає втручання з боку держави, повинен бути проаналізований за відповідним алгоритмом. Це обов`язок в першу чергу національних органів. Мета захист прав дітей не може виправдати будь-яке втручання, що здійснюється не на підставі закону та/або не є пропорційним.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 402-III від 26.04.2021 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) та у рішенні «Мамчур проти України» (№ 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 (№ 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до ч. 1. ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Доказами, зібраними та дослідженими під час розгляду провадження в судовому засіданні, встановлено, що підстави для відібрання у ОСОБА_1 дитини без позбавлення її батьківських прав, а саме, ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що полягало у не піклуванні про її фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не утримання, не забезпечення нормальних умов для проживання дитини, що були визначенні рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області у справі № 472/272/20 від 23 червня 2020 року, станом на час розгляду справи судом - відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Будь-які відомості щодо наявності (в тому числі інших) підстав, передбачених статтею 170 СК України для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини позивачеві, в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини на вихованні матері.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 263-265, 272, 273, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Веселинівської селищної ради Миколаївської області, третя особа на стороні відповідача Служба в справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про повернення дитини матері - задовольнити повністю.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), уродженки с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , її малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини на виховання матері.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь тих осіб, які будуть опікуватися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначених рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський