Номер провадження по справі 2/387/38/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі

головуючого судді Майстер І.П.

за участю секретаря судового засіданя Полюхович Т.А.

представника позивача

( в режимі відеоконференцзв`язку) Морозової В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 03.05.2024 надійшов позов, у якому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №6810384 від 14.06.2021 у розмірі 10 345,33 грн, за договором позики №-83311 від 10.06.2021 у розмірі 48 204,50 грн, а також за договором позики №2197933 від 25.04.2021 у розмірі 60 649 гривень.

Свій позов ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовує тим, що 14.06.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» і відповідачкою укладено кредитний договір №6810384. Відповідно до умов цього кредитного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6000 грн, а позичальник зобов`язався повернути цю суму та сплатити проценти за користування кредитом.

27.08.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» і ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір відступлення права вимоги №27/08-1, за яким ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило право вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором №6810384. 10.01.2023 ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору №10-01/2023.

Крім того, 10.06.2021 між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" і ОСОБА_1 укладено договір позики №-83311, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4 500 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, зареєстровану в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. 06.10.2021 між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" і ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір відступлення права вимоги №06-10/21, за яким ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики №-83311.

Також 25.04.2021 між ТОВ "Маніфою" і ОСОБА_1 укладено договір позики №2197933, сума позики складає 12 000 грн, строк повернення 30 днів до 25.05.2021, а базова процентна ставка за договором позики фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування. 13.10.2021 між ТОВ "Маніфою" і ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №13/10-2021, за яким ТОВ "Маніфою" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до боржників за договорами позики, включаючи договір позики №2197933 від 25.04.2021. ТОВ "Вердикт Капітал" відступило права грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору №10-01/2023.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики в розмірі 119 198,83 гривень, а також витрати на правничу допомогу адвоката і сплату судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. ЇЇ доводи є аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідачка не з`явилася в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. Вона подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та підтримала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до умов договору позики №6810384 від 14.06.2021, строк дії позики встановлено сторонами на 15 днів до 29.06.2021; за договором позики №-83311 від 10.06.2021, строк дії договору установлено на 20 днів до 30.06.2021; а відповідно до умов договору позики №2197933 від 25.04.2021, строк дії позики встановлено на 30 днів до 25.05.2021.

Водночас, в розрахунку загальної заборгованості, нарахування заборгованості зазначено, що станом на 27.08.2021 (дата укладення договору факторингу між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» і ТОВ "Вердикт Капітал"), на 10.01.2023 (дата договору про відступлення прав вимоги між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр"), на 13.10.2021 (дата укладення договору факторингу між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Вердикт Капітал") і на 10.03.2023 (дата договору про відступлення прав вимоги між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр"). Вона зазначила, що період нарахування на 10.03.2023 охоплює час до 08.04.2024. Таким чином, відсотки за користування кредитними коштами були нараховані позивачем за межами строку кредитування.

Крім того, відповідачка вказала, що позивач не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківські рахунки відповідача. Вона також зазначила, що трирічний строк позовної давності за кредитним договором №2197933 від 25.04.2021 закінчився.

Додатково вказала на відсутність об`єктивної можливості пересвідчитись у наявності домовленостей між ТОВ "Коллект Центр" та АО "Лігал Ассістанс" щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару за надання правової допомоги. В зв`язку з цим вона просила суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами, а також у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Представник позивача 20.07.2024 подав до суду письмові пояснення та попросив задовольнити позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» у повному обсязі. Він зазначив, що між первісними кредиторами та відповідачкою укладено електронні кредитні договори. Без отримання відповідачкою повідомлення на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, а також без доступу до сайту Товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Представник позивача також вказав, що відповідачка здійснювала часткові погашення заборгованості по одному з кредитів, виданих ТОВ "Маніфою", що свідчить про визнання кредитного договору. Крім того, він навів інформацію про перерахування коштів: відповідно до умов кредитного договору №6810384, позикодавець перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6000 гривень.

Оскільки ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» не є банком або фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була виконана ТОВ "Фінансова компанія "Елаєнс" на підставі угоди, укладеної між сторонами. Згідно з довідкою ТОВ "Фінансова компанія "Елаєнс", 14.06.2021 на картку № НОМЕР_1 було перераховано 6,000 грн з призначенням: видача кредиту згідно з договором №6810384 від 14.06.2021.

Також представник позивача навів інформацію про успішну трансакцію №31333-50142-34323, проведену через платіжний сервіс "Platon", згідно з копією інформаційної довідки. Напередодні, 10.06.2021, о 17:23:36, було здійснено переказ у розмірі 4500 грн на картку № НОМЕР_2 , призначений для позики №-83311.

Виконуючи умови кредитного договору №2197933, було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 12000 гривень. Оскільки ТОВ "Маніфою" також не є банком або відповідною фінансовою установою, ця операція була виконана ТОВ "Вей фор пей" на підставі укладеного договору, що підтверджується листами ТОВ "Вей фор пей", у яких зазначено, що 25.04.2021 було здійснено успішний переказ 12000 грн на картку НОМЕР_3 , що належить позичальнику.

Представник позивача зазначив, що відповідачка не наводить обґрунтувань неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду жодних доказів, що підтверджують цю позицію. Враховуючи викладене, представник просив суд задовольнити позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» у повному обсязі.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Судом встановлено, що 14.06.2021 ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачкою укладено кредитний договір №6810384, відповідно до умов якого відповідачці надані кредитні кошти в сумі 6000 грн строком користування на 15 днів, з кінцевою датою повернення до 29.06.2021. В пункті 1.7. кредитного договору сторони домовились, що загальний строк надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований) у азі невиконання позичальником в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів згідно п. 1.6. та повернення кредиту у визначений термін. Під час пролонгованого строку позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 4, 95% від суми кредиту за кожний день пролонгованого строку.

Крім того, 22.10.2021, на підтвердження укладення договору, сторонами підписані заявка на отримання кредитів, графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Вказані документи засвідчені електронними підписами сторін.

Відповідно до довідки ТОВ "ФК "ЕЛЕЄНС" від 14.6.2021 було перераховано грошові кошти у розмірі 6000 гривень на картку № НОМЕР_1 , призначення: видача кредиту згідно договору №6810384 від 14.06.2021.

27.08.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір №27/08-1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило право вимоги за своїми договорами, в тому числі і за договором №6810384 від 14.06.2021 ТОВ «Вердикт Капітал».

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладений договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договорами ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» , в тому числі і за договором №6810384 від 14.06.2021 ТОВ «Коллект Центр».

Відповідачкою не виконувались умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 08.04.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №6810384 від 14.06.2021 становить 10345,33 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3861,90 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 89,26 грн - 3 % річних, 394,17 грн - інфляційні втрати.

Крім того, судом встановлено, що 10.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №-83311, відповідно до якого, Кредитодавець надав, Позичальнику грошові кошти в сумі 4500,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку Позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №-83311 від 10.06.2021, що акцептована відповідачкою шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 (вчиненим одноразовим ідентифікатором).

06.10.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги №06-10/21 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № -83311 від 10.06.2021, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою.

У свою чергу, 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги до Боржників, в тому числі за договором позики № -83311 від 10.06.2021, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачкою.

Відповідачкою не виконувалися умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 08.04.2024 загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №-83311 від 10.06.2021 становить 48204,50 грн, з яких: 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43704,50 - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Також судом встановлено, що 25.04.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачкою укладено Договір позики №2197933, який було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000 грн, строком кредитування 30 днів до 25.05.2021.

Додатковою угодою до договору позики №2197933 від 25.04.2021 сторони погодили продовження строку позики на 30 днів, до 24.06.2021.

13.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13/10/2021, згідно з яким ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики №2197933 від 25.04.2021, який було укладено між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за Договором позики №2197933 від 25.04.2021, який було укладено між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

Згідно з наданим позивачем розрахунком, ОСОБА_1 нарахована заборгованість за кредитним договором №2197933 від 25.04.2021, яка складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту у розмірі 12000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 48649, що підтверджується розрахунками заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до запитуваної судом інформації АТ КБ "Приватбанк", надано виписку на ім`я ОСОБА_1 по рахунку № НОМЕР_4 . Зі змісту виписки видно, що ОСОБА_1 зараховано на картку 10.06.2021 - 4500 гривень та 14.06.2021- 6000 гривень.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19) не є порушенням норм процесуального права недослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу.

Суд відхиляє доводи представника відповідача відносно того, що позивачем не було надано доказів накладення відповідачем на договір електронно-цифрового підпису з огляду на те, що при перевірці наявності підписів сторін на сайті Центрального засвідчувального органу було встановлено що «файл не містить підписів» з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на день укладення сторонами кредитного договору) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 діючого Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що відповідно до цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобів електронного цифрового підпису всіма сторонами правочину; електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, інший аналог власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого в результаті криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність і ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Засіб електронного цифрового підпису це програмний засіб, програмно-апаратний або апаратний пристрій, призначений для генерації ключів, накладення та/або перевірки електронного цифрового підпису.

Особистий ключ це параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу.

Відкритий ключ це параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису.

Таким чином, альтернативою підписання кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За правилами визначеними ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на сайті Центрального засвідчувального органу здійснюється перевірка саме електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» проте відсутня можливість перевірки підписанта електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору, визначеним Законом України «Про електронну комерцію».

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що електронний договір наданий позивачем в паперовій формі про надання кредиту, підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом на підтвердження її волевиявлення на укладання між сторонами що стосується кредитних договорів за №-83311 від 10.06.2021, №6810384 від 14.06.2021 та №2197933 від 25.04.2021.

Враховуючи вищенаведене, правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та Відповідачем укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

З кредитних договорів вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20.

Суд з`ясував, що відповідачем здійснювалися часткові погашення заборгованості по одному з кредитів (ТОВ «МАНІФОЮ»), що свідчить про визнання відповідачем кредитного договору.

Щодо договору № 6810384 що 14.06.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» і відповідачкою, суд з`ясував, що позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6 000,00 грн, що підтверджується випискою за договором №б/н ОСОБА_1 , наданою суду АТ КБ "ПриватБанк" (т.2 а.с 78-81). Відповідно до довідки ТОВ «ФК «ЕЛЕЄНС»14.06.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , призначення: видача кредиту зг. Договору 6810384 від 14.06.2021.

При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Кредитному договорі. Відповідно до п. 5.2 Договору позичальник підтверджує достовірність вказаних ним в п. 2.3 цього договору реквізитів карткового рахунку, а також належність йому та правомірність використання ним такого карткового рахунку.

Суд з`ясував, що враховуючи, що ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» (торгова марка Fondy) на підставі укладеного між сторонами договору.

Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором № 6810384 від 14.06.2021, що підлягає стягненню станом на 26.08.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» за 58 днів прострочки, а також нараховані 3% річних та інфляційні за період з 27.08.2021 по 23.02.2022 грн, з яких: - Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6000 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 3861,90 грн; - нараховані 3% річних 89,26 грн; - втрати від інфляції 394,17 гривень.

Отже зазначені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 10345 грн 33 коп. є обґрунтованими.

Щодо договору № -83311 укладеного між ТОВ "ФК "Інкасо Фінанс" і ОСОБА_1 суд зазначає, що відповідно до копії інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна трансакція №31333-50142-34323, номер замовлення 242685, сума 4500 грн, дата 10 червня 2021 року о 17:23:36, на номер платіжної картки № НОМЕР_1 , переказ для позики -83311.

Доводи відзиву про те, що відповідач не отримував кредитних коштів в розмірі 4 500 грн спростовуються листом ТОВ «Платежі Онлайн» №214/01 від 19.01.2024, витягом з платіжного сервісу платіжний сервіс «Platon». Крім того факт перерахунку коштів позикодавцем 10 червня 2021 року на рахунок позичальника у розмірі 4 500,00 грн, підтверджується випискою за договором №б/н ОСОБА_1 , наданою до суду АТ КБ "ПриватБанк" (т.2 а.с 78-81).

При цьому, відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування доказів наданих стороною позивача.

Таким чином, суд вважає, що виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного Договору позики № -83311 «Проста позика» та договорів відступлення прав вимоги, суд доходить до висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

За змістом пункту 9.7 договору, укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 , сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Отже, підставою для сплати процентів за користування кредитом, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору, є подія відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

У п. 9.7 Договору позики зазначено, що сторони домовилися, що після закінчення строку дії цього Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі передбаченому п.п. 9.4 цього Договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Згідно з п. 9.4 договору позики позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702 проценти річних.

Отже, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Суд вважає доведеним укладення 10.06.2021 між ОСОБА_1 і ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» в електронній формі договору позики № -83311 «Проста позика», відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 4 500, 00 гривень. Суд звертає увагу, що без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету такий договір не був би укладений.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до п. 9.7 договору позики, в сумі 43704, 50 грн, то суд вважає, що в цій частині позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Суд виходить із того, що за змістом пункту 9.7 договору позики, укладеного 16.11.2020 між ТОВ «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» і відповідачем, останні домовилися, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 цього договору, та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС (інформаційно-телекомунікаційної системи) та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Отже, сторони погодили, що нарахування та відповідно обов`язок сплатити згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України відсотки, визначені п.9.7 договору позики, у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору, є подія направлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні та суду не були надані докази направлення кредитором на адресу боржника відповідно до пункту 9.7 договору відповідної вимоги про сплату процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

За таких обставин суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача відсотків, нарахованих відповідно до п. 9.7 договору позики, в сумі 43704, 50 грн не доведені, а тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи, що відповідачка належним чином у встановлений договором строк не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування грошовими коштами, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (позики) в розмірі 4500 грн, відсотків, нарахованих за акційною відсотковою ставкою, в розмірі 1760 грн, є обґрунтованим.

Доводи у відзиві з приводу відсутності доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Вердикт капітал», ТОВ "Маніфою" та ТОВ «Коллект Центр» суд не приймає до уваги, оскільки на її підтвердження позивачем надано належні докази, зокрема договора відступлення прав вимоги №06-10/21, 10-01/2023 та додаткова угода до договору, акт прийому передачі реєстру боржників та витяг із вказаного реєстру.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості в розмірі 6260 гривень.

Щодо договору № 2197933 між ТОВ "Маніфою" і ОСОБА_1 укладено договір позики №2197933, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000 грн, - шляхом перерахування на банківську картку позичальника, зареєстровану в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 12 000,00 гривень. Враховуючи, що ТОВ «МАНІФОЮ» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Вей фор пей» на підставі укладеного між сторонами договору.

Дана обставина підтверджується листами ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 25.04.2021 року здійснено успішний переказ грошових коштів на НОМЕР_3 , яка належить позичальнику, у сумі 12 000,00 грн, номер трансакції в системі WayForPay 406c0b41-2c9d-4f8e-89f9-ba48de69a5a4.

При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок Відповідача, зазначений ним у Заяві-Анкеті (для отримання кредиту).

Крім того, листом ТОВ «МАНІФОЮ» повідомлено інформацію щодо видачі коштів, зокрема під порядковим номером 33 зазначено: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , номер договору 2197933, номер трансакції - 406c0b41-2c9d-4f8e-89f9-ba48de69a5a4. Відповідно до довідки АТ "Універсал банк" від 20.09.2024 БТ/5574 та поданої до суду виписки по картці ОСОБА_1 підтверджено, що їй зараховано на картку № НОМЕР_6 кредитні кошти в сумі 12000 гривень.

Твердження Відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу.

Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили.

Відповідач мав можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Суд зазначає, що отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сума позики становить 12 000,00 гривень. Вказана сума кредиту перерахована на картковий рахунок відповідача, строк користування кредитом 30 днів. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні у такому разі становить 6615,00 гривень.

Пунктом 8.8. передбачено, що сплив строку дії Договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань.

Також до справи долучена додаткова угода від 25 квітня 2021 року, відповідно до якої продовжено строк позики на 30 днів до 24 червня 2021 року.

Відповідно до умов договору позики строк дії договору спливає через три місяці після спливу строку позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже суд приймає до уваги нараховану позивачем суму заборгованості за відсотками з врахуванням умов договору позики №2197933 та додаткової угоди від 25 квітня 2021 року, якою передбачений розмір сплати відсотків за 30 днів користування позикою станом а 24 червня 2021 року, що становить 19164 гривні в період дії додаткової угоди, а саме: 12000 грн заборгованість за тілом кредиту та 7164 заборгованість за відсотками.

Тому саме в цій частині суд задовольняє позовні вимоги.

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір, який визначив суд розумним та справедливим.

Суд зазначає, що Кредитодавцем у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі про споживчий кредит, Правилах надання фінансових кредитів (послуг), та інших документах, мав право нараховувати заборгованість, в межах дії Договорів позики.

Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування, зокрема штрафу та пені. Це ж саме стосується і нарахування пені на період карантину та під час воєнного стану

У справі, що розглядається, заборгованість за складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами.

Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Більш того, твердження про те, що Відповідач виїхав за кордон не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість виникла та була нарахована до початку повномасштабного вторгнення.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку давності суд зазначає про такі обставини.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Дата повернення кредиту №6810384 14.06.2022 року, №2197933 - 24.06.2021. Ні первісний кредитор, ні Позивач не надсилали відповідачу вимог про дострокове погашення кредиту. Водночас позивач звернувся до суду в межах трирічного терміну, а саме 03 травня 2024 року. Моментом виникнення у позивача права на звернення з даним позовом та моментом початку перебігу позовної давності є невиконання умов договору.

Таким чином строк позовної давності щодо договорів №6810384 та №2197933 не сплив.

Крім того, відповідно до п. 9.8 Договору №-83311 сторони погодили збільшення строку позовної давності до 20 років. Отже, позовна давність до цього кредиту спливає в 2041 році.

Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

Отже суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо вищевикладених договорів позики та стягнення заборгованості у розмірі 35874 гривень 33 копійки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Співмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Так, від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України надійшла заява про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач зазначає, що з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Також, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, а також належних доказів оплати за надані послуги, що унеможливлює встановлення як змісту наданих послуг, так і реальності таких витрат. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача у розмірі 25000,00 грн не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим.

Згідно з витягом з акту №4 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 сторони погодили надання правових послуг АО "Лігал Ассістанс" товариству у відповідності до заявки: відповідач: ОСОБА_1 , кредитні договора №6810384, №2197933, №-83311, послуги: надання усної консультації - 4000,00 грн (2 год по 2000,00 грн), складання позовної заяви - 15000,00 грн (5 год по 3000,00 грн). Також в матеріалах справи платіжна інструкція від 15.03.2024 № про сплату витрат позивачем АО "Лігал Ассістанс" в розмірі 75000 гривень.

Отже, позивач ТОВ «Коллект Центр», який у зв`язку з розглядом даної справи поніс судові витрати на правничу допомогу, а тому суд визначає розмір витрат за надання правничої допомоги в розмірі 19000,00 гривень.

Водночас суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача інших витрат на правову допомогу, а саме за підготовку пропозицій 6000 грн, є необґрунтованими. Суд вважає, що покладення на відповідача витрат на підготовку пропозицій не відповідатиме критеріям розумності та справедливості.

При цьому, враховуючи, що в укладених договорах відступлення права вимоги не було передбачено відступлення права в частині стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ «Коллект Центр» пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в у розмірі 911 грн 30 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5718 грн 30 копійок.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір та судові витрати за надання адвокатом правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 911 грн 30 копійок та 5718 грн 30 копійок відповідно.

Керуючись ст. 11, 207, 526, 610, 611, 612, 625, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 4, 12, 76 - 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за кредитним договором№6810384 від 14.06.2021 в розмірі 10345,30 грн; - за договором позики №-83311 від 10.06.2021 в розмірі 6260 грн; - за договором позики №2197933 від 25.04.2021 в розмірі 19164 гривень, а всього на загальну суму 35874 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят чотири) гривні 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог за сплату судового в розмірі 911 (дев`ятсот одинадцять) гривень 30 копійок та витрати за надання адвокатом правничої допомоги в розмірі 5718 (п`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" ( 01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, буд. 3, офіс 306, )

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.