ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1418/25 Справа № 210/4966/24 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У вересня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника Столітнього М.М. звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 08.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №6742627 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 16 500,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків на кожен день користування кредитом.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №6742627 від 08 червня 2023 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 набуло ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Оскільки, відповідач порушив умови договору, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 021,60 грн., з яких: 16 500,00 грн. - тіло кредиту, 29 551,50 грн. - нараховані проценти, 1970,10 грн - нараховані позивачем проценти за 6 календарних днів.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 021,60 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необгрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням доказів, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позову.

Так, 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до відповідача. Відповідно умов Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 року та інформації, зазначеної в Картці обліку Договору (розрахунку заборгованості), ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до Відповідача за Договором про надання споживчого кредиту №6742627 від 08.06.2023 року в загальному розмірі складає 46 051.50 грн., яка складється з заборгованісті по тілу кредиту в розмірі 16500.00 грн., за процентами - 29551.50 грн.

Враховуючи те, що станом на дату укладання Договору факторингу між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» строк дії Договору №6742627 про надання споживчого кредиту від 08.06.2023 року не сплив, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», скориставшись своїм правом, на підставі умов Договору факторингу, у період з 27.05.2024 року по 01.06.2024 року включно здійснило нарахування процентів за користування грошовими коштами за 6 календарних днів у сумі 1970.10 грн. (16500.00 грн * 1,99% = 328.35 грн*6 календарних днів = 1970.10 грн.). Таким чином, на дату подання позовної заяви до суду першої інстанції заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 16 500.00 грн - тіло кредиту та 29 551.50 грн - нараховані проценти первісним кредитором, проценти за 6 календарних днів, нараховані Позивачем - 1 970.10 грн., всього - 48 021.60 грн.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за договором №6742627 про надання споживчого кредиту від 08 червня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 є неправильним, таким що не відповідає дійсним обставинам справи.

27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Згідно з п.1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами акту прийомупередачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно його заборгованості. Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.

Зауважив, що в матеріалах справи, наявні документи, що підтверджують оплату за договором факторингу, а саме: копія платіжного доручення про сплату по договору факторинга №27.05/24-Ф від 27.05.2024 додаток №10 до позовної заяви.

Представник позивача вважає повністю доведеними заявлені позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором витрати зі сплати судового збору в судах першої і апеляційної інстанцій, а також витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн. та 4 000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28 лютого 2017 р., видане Національним банком України. Також, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 р. №756.

08 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №6742627 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 16 500,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою 1,99 % від на кожен день користування кредитом.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №5263998 від 23 грудня 2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 набуло ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21 січня 2022 р., видане Національним банком України.

Також, Позивач має витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка була видана Позивачу Національним банком України від 24 січня 2022 р.

В зв`язку з чим, Позивач мав право на укладення договору факторингу та є новим кредитором Відповідача за Кредитним договором.

Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому Договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Оскільки, відповідач порушив умови договору, має заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 021,60 грн., з яких: 16 500,00 грн. - тіло кредиту, 29 551,50 грн. - нараховані проценти, 1970,10 грн. - нараховані позивачем проценти за 6 календарних днів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

При цьому, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за договором №6742627 про надання споживчого кредиту від 08 червня 2023 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів перевіривши доводи позивача та наявні у справі докази не може погодитись з висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами позивача про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 08.06.2023 було укладено електронний кредитний договір №6742627 про надання споживчого кредиту, за яким позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 16 500 грн. При укладені кредитного договороку сторонами були обумовлені усі істотні умови кредитного договору, зокрема стягнення процентів за користування кредитними коштами та їх розмір. Також судом встановлено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору у зв`язку з чим у останнього виникла кредитна заборгованість.

ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21 січня 2022 р., видане Національним банком України.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №5263998 від 23 грудня 2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 набуло ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви суду надано наступні докази (копії): Договір №6742627 про надання споживчого кредиту від 08.06.2023, укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 (а.с.25-30); Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором №6742627 (а.с.11-20); Договір факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» (а.с.77-86); Акт за договором факторингу від 04 червня 2024 (а.с.88); Повідомлення про відступлення прав вимоги направлене на електронну пошту позичальника (а.с.9); Витяг з реєстру боржників - Додаток №1 до Договору факторингу від 27 травня 2024 щодо суму заборгованості ОСОБА_1 (а.с.23); Платіжна інструкція №421 від 31 травня 2024 року про перерахування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - ТОВ «Авентус Україна» 933 424,99 грн. - сплата за договором факторингу від 27.05.2024 (а.с.31); Платіжна інструкція №424 від 04 червня 2024 про сплату грошових коштів а договором факторингу на суму 3 115200,00 грн. (а.с.31-зворот); Платіжна інструкція №420 від 31 травня 2024 про сплату грошових коштів за договором факторингу від 27.05.2024 на суму 19 100,00 грн. (а.с.32).

Відповідно до п.3.3. Договору Факторингу - ціна продажу за Договором становить 4 067724,99 грн. (а.с.81).

За трьома Платіжними інструкціями наведеними вище новий кредитор ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахував попередньому кредитору ТОВ «Авентус Україна» обумовлену у п.3.3 Договору факторингу ціну продажу - 4 067 724,99 грн. (а.с.31-32).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Отже, наданими позивачем доказами, наявними в матеріалах справи доведено укладення між первісним кредиторомТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі, отримання позичальником кредитних коштів, в подальшому неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, укладення договору Факторингу між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» та відповідно перехід права вимоги за кредитним договором №6742627 до нового кредитора ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Оскільки, відповідач порушив умови договору, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 021,60 грн., з яких: 16 500,00 грн. - тіло кредиту, 29 551,50 грн. - нараховані проценти, 1970,10 грн - нараховані позивачем проценти за 6 календарних днів.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано, свого розрахунку заборгованості суду не надано.

Таким чином, колегія суддів на підставі наведеного вище, не може погодитись з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог в частині переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та вважає такий висновок суду першої інстанції невірним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, зробленим без належного дослідження наявних у справі доказів, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.94), при подачі апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн., що разом складає 6056,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, позивачем при подачі позову до суду були заявлені позовні вимоги про стягнення витрат на правничу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження цих позовних вимог до позовної заяви долучено Договір №17/07-2024 про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.48-49); Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з Договором від 17 липня 2024, відповідно якому вартість наданих адвокатом послуг становить 10 000 грн. (а.с.21): Рахунок на оплату по замовленню №41116/14/08 від 14 серпня 2024 року на 10 000 грн. (а.с.10).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн. представником скаржника надано: копію ордеру на надання правничої допомоги Серії АІ №1603753 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с.122); Свідоцтво адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.123); Договір на надання правничої допомоги від 28 березня 2024 року укладеного між Товаристом та адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с.124-125); Рахунок на оплату №81-28/03-2024 від 29 жовтня 2024 на 4 000 грн. (а.с126); Звіт про надання правничої (правової) допомоги) (а.с127); Платіжна інструкція від 29.10.2024 №6074 - оплата правової допомоги (а.с128).

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів, беручи до уваги, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій підтверджені належними та допустимими доказами, які були подані суду своєчасно, разом з позовною заявою, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги з урахуванням рішення суду апеляційної інстанції задоволені в повному обсязі, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 14 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу в судах першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Загородня, будинок 15, офіс 308/2) заборгованість за кредитним договором №6742627 в загальному розмірі 48 021,60 грн. (сорок вісім тисяч двадцять одна гривня 60 копійок), яка складається з тіла кредиту - 16 500 грн.; нарахованих процентів первісним кредитором - 29 551,50 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за 6 календарних днів - 1970,10 грн., а також сплачений судовий збір за подачу позову до суду та апеляційної скарги в загальному розмірі - 6 056,00 грн. та 14 000,00 грн. витрат на правничу допомогу в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко