ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3985/25 Справа № 243/2653/24 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 243/2653/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кінзерська Наталія Володимирівна, на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Хаустовою Т.А. у м. Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 25 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в ніч з 25 на 26 квітня 2020 року ОСОБА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс позивачу тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя у момент спричинення, внаслідок яких позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку ІІ ступеня, двосторонню субдуральну гематому, закритий перелом лівої тім`яної кістки з переходом на ліву скроневу кістку, садно та припухлість м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, крововиливи вік та субконьюктивіальні крововиливи обох очей, яка призвела до проведення операції: видалення субдуральної гематоми.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.185 КК України, вчинених по відношенню до позивача.

В результаті протиправних дій ОСОБА_2 , позивач став інвалідом другої групи, непрацездатним, має ряд обмежень.

На підставі довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серія 12ААБ № 854956 ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 14 серпня 2020 року до 01 жовтня 2021 року.

09 грудня 2021 року обласна МСЕК №1 у м. Краматорську, за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 , встановила йому третю групу інвалідності з 01 жовтня 2021 року безстроково. За висновком МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, психоемоційні перевантаження, праця на висоті, у ночі, у механізмів, що рухаються та керування автотранспортом, рекомендоване стаціонарне лікування у неврологічному відділенні.

На час отримання тяжких тілесних ушкоджень позивач не працював.

Позивач зазначає, що внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які йому завдав відповідач, які призвели до зменшення його працездатності та встановлення інвалідності, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому завдану протиправними діями шкоду.

Право на отримання відшкодування майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку виникло у позивача, як він зазначає, з моменту завдання цієї шкоди, тобто, з 26 квітня 2020 року і безстроково.

Розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, відповідає розміру однієї мінімальної заробітної плати, адже на момент завдання шкоди позивач не був працевлаштований. Таким чином, станом на 01 серпня 2024 року загальний розмір втраченого заробітку (доходу) з урахуванням положень ч. 2 ст. 1195 ЦК України становить 323 692 грн та розрахований позивачем таким чином: 18 892 грн (4 місяці 2020 року по 4 723,00 грн) + 20 000 грн (4 місяці 2020 року по 5 000 грн) + 66 000,00 грн. (11 місяців 2021 року по 6 000 грн.) + 65 000 грн (10 місяців 2021, 2022 р.р. по 6 500 грн) + 100 500 грн (15 місяців 2022, 2023 р.р. по 6 700 грн.) + 21 300 (3 місяці 2024 року по 7 100 грн) + 32 000,00 (4 місяці 2024 року по 8 000 грн).

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідач на свою користь щомісячну грошову компенсацію як відшкодування шкоди внаслідок каліцтва у розмірі 323 692 грн, стягнути з відповідача довічну щомісячну грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 вересня 2024 року і безстроково, та стягнути з відповідача судові витрати справі.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію втраченого заробітку з урахуванням втрати ступеня працездатності за період з 26 квітня 2020 року до 01 жовтня 2021 року в розмірі 93 679,17 грн. Зобов`язано ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 довічну щомісячну грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням втрати ступеня професійної працездатності, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 вересня 2024 року і безстроково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кінзерська Н.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки в матеріалах справи відсутнє визначення відсотків страти позивачем працездатності.

Зауважує на тому, що позивачу при повторному огляді МСЕК було встановлено третю групу інвалідності та встановлено певні обмеження для праці, але ніяк не встановлено повної непрацездатності.

Апелянт вважає, що позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами ступінь втрати професійної або ж загальної працездатності, що дають підстави для застосування положень ст.ст. 1195,1197 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та Кінзерську Н.В., які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця 2-го відділення 1-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти патрульного батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», 26 квітня 2020 року, близько о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не бажаючи настання смерті іншій особі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до громадянина ОСОБА_1 через нібито некоректне спілкування із ним, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «САТУ» поблизу будинку № 85, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 , від якого останній впав на землю та продовжив наносити останньому удари взутими у взуття ногами в область голови, обличчя, ногах та тулубу ОСОБА_1 , нанісши не менше десяти ударів, від яких останній втратив свідомість, чим заподіяв ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку II ступеня, двостороння субдуральна гематома, закритий перелом лівої тім`яної кістки з переходом на ліву скроневу кістку, садно та припухлість м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, крововиливи вік та субконьюктивіальні крововиливи обох очей, яка призвела до проведення операції: видалення субдуральної гематоми ( 100 мл крові було видалено), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя у момент спричинення.

Крім того, ОСОБА_2 26 квітня 2020 року, близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «САТУ» поблизу будинку АДРЕСА_1 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_1 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, взяв з правої внутрішньої кишені кофти ОСОБА_1 мобільний телефон «Xiaomi» моделі «RedmiNote» 7 ( НОМЕР_2 F7 G) чорного кольору ( IMEI: НОМЕР_3 та IMEI 2: НОМЕР_4 ) вартістю 2 940 грн, який знаходився у прозорому силіконовому чохлі чорного кольору вартістю 33 грн 92 коп, який сховав у свій одяг та з місця вчинення кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку, маючи змогу розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_1 шкоду на загальну суму, яка становить 2 973 грн 92 коп.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 121 ч.1, 185 ч.1 КК України і призначено остаточне покарання за цими статтями кримінального закону у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Позивач станом на дату отримання тяжких тілесних ушкоджень 26 квітня 2020 року, офіційно не працював.

02 вересня 2020 року позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності з 14 серпня 2020 року на строк до 01 жовтня 2021 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серії 12 ААБ № 854956.

09 грудня 2021 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 жовтня 2021 року безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 547085.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, позивач посилався на те, що у зв`язку із нанесенням відповідачем позивачу тяжких тілесних ушкоджень та встановленням йому групи інвалідності, позивач втратив заробіток та у зв`язку з наявною групою інвалідності не може працювати у майбутньому, тому потребує від відповідача довічного утримання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію втраченого заробітку в розмірі 93 679,17 грн як компенсації втраченого заробітку за період з 26 квітня 2020 року до 01 жовтня 2021 року з урахуванням втрати ступеня працездатності. Також суд першої інстанції виходив з того, що винними діями відповідача позивачу завдані ушкодження здоров`я, які призвели до встановлення ІІІ групи інвалідності, тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача відшкодувати довічну щомісячну грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, підлягають частковому задоволенню в частині визначення розміру відшкодування, який має вираховуватися з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності позивача.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Тобто відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності відповідних підстав: 1) шкоди; 2) протиправної поведінки заподіювача шкоди; 3) причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вини.

Статтями 1195-1208 ЦК України закріплено конструкцію спеціального делікту. В порядку, визначеному цими нормами, здійснюється відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи, у всіх випадках, крім визначених спеціальними законами. У цій ситуації відшкодування шкоди покладається безпосередньо на її заподіювача за правилами деліктної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Саме лише невстановлення МСЕК ступеня втрати працездатності при встановленні групи інвалідності позивачу не може свідчити про відсутність втрати працездатності в момент отримання позивачем травми.

Викладене свідчить про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої позивачу каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, - цивільно-правовий інститут, який покликаний захистити майнові та немайнові права, порушені заподіянням фізичній особі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та втратою нею працездатності.

За своїм характером втрата працездатності може бути стійкою або тимчасовою. У свою чергу, стійка втрата працездатності може бути повною чи частковою. До стійкої втрати працездатності відноситься інвалідність.

Пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року (далі - Положення № 1317), зокрема, передбачено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Зазначеним вище пунктом Положення № 1317 також встановлено, що одним із критеріїв для встановлення III групи інвалідності є обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності.

З матеріалів справи слідує, що позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело в подальшому до встановлення йому МСЕК інвалідності (тобто констатовано наявність стійкого розладу здоров`я). Зазначене свідчить, що заподіяні позивачу тілесні ушкодження мали стійкий невідновний характер.

Наявні в матеріалах справи довідки до актів огляду МСЕК та виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 79 в сукупності свідчать про наявність у позивача стійкого розладу здоров`я з моменту заподіяння тілесних ушкоджень.

Положення частини першої статті 1195 ЦК України пов`язують обов`язок здійснити відповідне відшкодування саме із фактом втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не встановлюючи при цьому часових меж стосовно початку обрахування такого відшкодування.

Отже, момент, із яким пов`язується виникнення у позивача права на відповідне відшкодування - це момент заподіяння шкоди. Оскільки між заподіянням шкоди та нанесенням тілесних ушкоджень встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, то момент нанесення тілесних ушкоджень є одночасно і моментом набуття позивачем права на відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим професійної працездатності.

Разом із цим, у статті 1197 ЦК України зазначено, що розмір втраченого заробітку (доходу) визначається саме з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності. Тобто закон не пов`язує виникнення відповідного права на відшкодування з моментом встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Вказане свідчить, що встановлення ступеня втрати професійної працездатності особи має значення для визначення розміру втраченого нею заробітку і не може бути визначальним фактом, від якого залежить відновлення порушеного права позивача. Визначальним є заподіяння шкоди в результаті нанесення тілесних ушкоджень, а саме 26 квітня 2020 року.

З огляду на обставини цієї справи, визначення розміру відшкодування повинно здійснюватися з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності та з моменту, коли у позивача з`явилось право на відповідне відшкодування - тобто з 26 квітня 2020 року (дати отримання позивачем тілесних ушкоджень).

Як слідує з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 854956 зазначено висновок про умови та характер праці «непрацездатний», тому в даному випадку мова йде про повну втрату працездатності на період з дати отримання позивачем тілесних ушкоджень, а саме з 26 квітня 2020 року до 01 жовтня 2021 року, коли внаслідок повторного огляду МСЕК було встановлено ІІІ групу інвалідності та в розділі довідки до акту огляду МСЕК 12 ААВ №547085 «Висновок про умови та характер праці» встановлено певні обмеження для праці.

Абзацами першим та другим частини першої статті 1197 ЦК України передбачено, що середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Так, згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 4 723 гривні, з 1 вересня 5 000 гривень.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 6 000 гривень, з 1 грудня 6 500 гривень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума яка підлягає до стягнення на користь позивача з 26 квітня 2020 року до 01 жовтня 2021 року (період, на який позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з визначенням його непрацездатності на цей період), складає 93 679,17 грн.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами ступінь втрати професійної або ж загальної працездатності, що дають підстави для застосування положень ст.ст. 1195,1197 ЦК України, оскільки актом огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 854956 зазначено висновок про умови та характер праці «непрацездатний», тому в даному випадку мова йде про повну втрату працездатності на період з дати отримання позивачем тілесних ушкоджень, а саме з 26 квітня 2020 року до 01 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню втрачений заробіток за вказаний період, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правової підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача довічної щомісячної грошової компенсації у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням втрати ступеня професійної працездатності, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 вересня 2024 року і безстроково, з огляду на наступне.

Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Тобто, розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов`язково визначається з урахуванням ступеня втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення медико-соціальною експертною комісією тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатності особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Чинне законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, у той час як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці медико-соціальна експертна комісія під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.

Належним і допустимим доказом, що підтверджує ступінь втрати професійної або загальної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК або висновок судово-медичної експертизи з визначення ступеня втрати працездатності потерпілого.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 2119/2-404/2011, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/12481/17.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З вказаних норм вбачається, що для застосування статей 1195 та 1197 ЦК України необхідно встановити ступінь втрати професійної працездатності. Належним та допустимив доказом якої буде відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати професійної працездатності.

Розглядаючи даний спір в частині стягнення з відповідача довічної щомісячної грошової компенсації починаючи з 01 вересня 2024 року, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем належними, достатніми та допустимими доказами завдання йому відповідачем такої матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати працездатності, оскільки 09 грудня 2021 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 жовтня 2021 року безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 547085. При цьому вказаним висновком МСЕК не встановлено, що відповідач у справі є непрацездатною особою, а лише встановлено певні обмеження для праці, але ніяк не встановлено повної непрацездатності, тобто позивач по справі може працювати та отримувати дохід, тому доводи позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку (доходу) у відповідності до ст. 1195 ЦК України, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні вказаних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 про відшкодування ОСОБА_1 довічної щомісячної грошової компенсації у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням втрати ступеня професійної працездатності, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 вересня 2024 року і безстроково, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що в частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача довічної щомісячної грошової компенсації в задоволенні позову слід відмовити, а позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 грн 80 коп слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кінзерська Наталія Володимирівна, задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 довічну щомісячну грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням втрати ступеня професійної працездатності, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01 вересня 2024 року і безстроково та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2024 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави, зменшивши цей розмір з 2 422,40 грн до 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 816 грн 80 коп за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: