РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Тарковської Ю.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

18.06.2025 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. «А», загальною площею 64,6 кв. м, житловою площею 37 кв. м; з верандою літ. «а»; літньою кухнею літ. «Б»; погребу літ «П/Б»; сараю літ. «В»; сараю з гаражем літ «Г»; сараю літ «Д»; жомової ями літ. «Е»; огорожі №1; воріт №2; криниці №3, згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 11.12.2009.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ «А» загальною площею 64,6 кв.м, житловою площею 37 кв. м; з верандою літ. «а»; літньою кухнею літ. «Б»; погребу літ «П/Б»; сараю літ. «В»; сараю з гаражем літ «Г»; сараю літ «Д»; жомової ями літ. «Е»; огорожі №1; воріт №2; криниці №3, згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 11.12.2009.

Спадкоємцями ОСОБА_5 були його рідні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті батька позивач ОСОБА_3 фактично прийняла у спадщину майно, так як на момент смерті батька мешкала разом з ним та доглядала його, тобто з 2004 року вона стала користуватись зазначеним будинком, підтримувала його в належному стані.

Після смерті ОСОБА_5 залишився заповіт, відповідно до якого останній заповідав все належне йому майно дітям: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Так як при житті ОСОБА_5 не прийняв будинок в експлуатацію та не провів реєстрацію нерухомого майна по АДРЕСА_1 , то ОСОБА_3 була змушена звернутись до суду з позивом про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна по АДРЕСА_1 в порядку прийняття спадщини. Відповідно до рішення суду даний позов було задоволено. Таким чином ОСОБА_3 отримала у спадщину 1/2 частину нерухомого майна, так як вона являється спадкоємцем за заповітом та донькою померлого ОСОБА_5 .

В свою чергу ОСОБА_4 у визначеному законом порядку спадщину не прийняв та не відмовлявся від неї. Він не звертався до нотаріуса із завою про прийняття спадщини чи відмову від неї. Представник позивача вказав, що з моменту смерті ОСОБА_5 минуло вже 20 років, його син ОСОБА_4 за всі ці роки не виявляв бажання прийняти спадщину після смерті батька та не здійснив жодних дій для її прийняття, не цікавився спадковим майном, не приїжджав на могилу до батька, натомість позивач користується будинком та доглядає за ним.

Таким чином ОСОБА_4 протягом 20 років спадщину не прийняв тому вона повинна спадкуватись за законом, на загальних підставах.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач Гніванська міська рада Вінницького району Вінницької області відзиву на позов не подавала.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позов та будь-яких заяв з висловлюванням своєї позиції стосовно позову, не подавав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.

24.07.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.10.2024.

16.10.2024 розгляд справи відкладено на 03.12.2024.

03.12.2024 ухвалою суду за клопотанням представника позивача витребувано докази, в судовому засіданні оголошено перерву до 10.02.2025.

24.12.2024 надійшли витребувані судом докази.

10.02.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті на 07.04.2025.

07.04.2025 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні протокольно було відмовлено у клопотанні представника позивача в оголошенні перерви для подачі клопотання про зменшення позовних вимог.

07.04.2025 представник відповідача Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився. В поданій заяві представник просив розгляд справи проводити у його відсутність, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада».

Суд на підстав ч.1 ст.223, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянув справу у відсутність відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ЯКІ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_6 зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.6).

Як вбачається з копії довідки головного спеціаліста відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського обласного управління юстиції, 20.05.1970 у відділі реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 » (а.с.17).

Тобто, після реєстрації шлюбу позивач змінила дівоче прізвище ОСОБА_10 на ОСОБА_9 , і в подальшому іменується ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12.02.2010 за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. «А», загальною площею 64,6 кв. м, житловою площею 37 кв. м; з верандою літ. «а»; літньою кухнею літ. «Б»; погребу літ «П/Б»; сараю літ. «В»; сараю з гаражем літ «Г»; сараю літ «Д»; жомової ями літ. «Е»; огорожі №1; воріт №2; криниці №3, згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 11.12.2009 Жмеринським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» (а.с.8-9). Дане рішення зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно, що стверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10).

Відповідно до копії довідки про сімейний стан від 30.05.2007 №147-66 актовий запис про шлюб щодо ОСОБА_3 у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області відсутній (а.с.13).

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на 11.12.2009 власником 1/2 частини будинку являється ОСОБА_3 (а.с.14-16).

Також представником позивача в обґрунтування позовних вимог в якості доказів до матеріалів справи буди додані: копія довідки, виданої виконкомом Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 13.07.2009 №882, згідно по господарської книги №2, особовий рахунок № НОМЕР_3 , який знаходиться в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18); висновок по забудові земельної ділянки, забудовник ОСОБА_5 , відповідно до якої при огляді забудови в АДРЕСА_1 , станом на 14.12.2009 порушень архітектурно будівельних норм не виявлено (а.с.19); копію довідки Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області від 08.08.2022 №474, відповідно до якої ОСОБА_3 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 (а.с.20), які не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві на час звернення до суду з вищевказаним позовом у 2024 році.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 являється власником 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась (а.с.23).

Як вбачається з копії незалежної судової експертизи середня ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку, загальною площею 64,6 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 станом на 22.04.2024 складає 150 000,00 грн. (а.с.24).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Демидівської сільської ради від 15.08.2022 ОСОБА_5 все своє майно заповідав дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.25).

Згідно копії листа погосоподарської книги головою двору житлового будинку в АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_5 (а.с.26).

Також в судовому засіданні, за клопотанням представника була оглянута інвентаризаційна справа 424/330 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно указаної інвентаризаційної справи, інвентаризація домоволодіння на час звернення до суду (2024рік), не проводилась.

МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до підпунктів 4.16, 4.19 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованої Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, існує негативний обов`язок з боку держави не втручатись у мирне володіння майном, шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 2, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (із змінами) (далі Порядок № 1127), звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Пунктом 66 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус (реєстратор) перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця, і лише у випадку, коли таку реєстрацію неможливо провести на підставі представлених спадкоємцем на спадкодавця документів, така реєстрація можлива за наявності судового рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

З огляду на приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування майном у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо майна, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на майно.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається з домоволодіння АДРЕСА_1 , залишив заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідав своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до рішення суду за ОСОБА_3 вже визнано право власності на 1/2 частину указаного спадкового будинку. В свою чергу відповідач ОСОБА_4 у визначеному законом порядку спадщину після смерті батька ОСОБА_5 не прийняв, відповідно на цю частку спадкового майна (будинку) має право у порядку ст.ст. 1223, 1261 ЦК України претендувати ОСОБА_3 .

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 у встановленому законом порядку ані до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , ані до державного реєстратора з приводу державної реєстрації права власності за спадкодавцем на майно, яке набуто ним за життя не зверталась. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність у позивача порушеного права, оскільки останньою не надано доказів факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права. Іншими словами, без відмови нотаріуса у оформленні частки спадкового майна, звернення до суду з цим позовом є передчасним.

Також суд звертає увагу позивача, що судове рішення не може підміняти рішення уповноваженого органу, до компетенції якого віднесене порушене питання.

У казане вище свідчить не на користь позивача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо ненадання судом оцінки кожному аргументу сторін, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі: ОСОБА_3 (місцепроживання: АДРЕСА_2 , НОМЕР_4 );

Гніванська міська рада Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: Вінницька область,Вінницький р-н, м.Гнівань, вул. Соборна, буд. 64,);

ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 15.04.2025