Справа №760/5680/25 2/760/7988/25
СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив: визнати незаконним та скасувати Наказ тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 31 січня 2025 року №4-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств); поновити ОСОБА_1 на посаді директора ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1»; стягнути з ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2025 по 19.03.2025 в сумі 637 866,84 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

11.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив ДП МОУ «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якому представник зазначає, що п.1.2 Статуту унормовано, що підприємство засновано на державній власності як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Уповноваженого органу управління. Відповідно до преамбули Контракту Уповноважений орган управління, в особі Міністра оборони України Умєрова Рустема Енверовича, з одного боку, та громадянки ОСОБА_1 , з другого боку, уклали Контракт про таке: громадянка ОСОБА_1 наймається на посаду директора державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» терміном один рік з 01 лютого 2024 року по 31 січня 2025 року. Крім того, позов подано з порушенням юрисдикції, оскільки оспорюваний наказ є актом управління Агенцією, а не виключно трудовим розпорядженням. Враховуючи зміст правовідносин, хоча рішення Уповноваженого органу управління про припинення повноважень директора може мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальним за таких обставин є відносини корпоративні. Враховуючи викладене, вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися відповідним господарським судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст.3 КЗпП України).

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі №667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі №915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі №145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17).

Враховуючи правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 14 червня 2023 року, справа №448/362/22, Велика Палата Верховного Суду з огляду на чинне правове регулювання не погоджується, що спір за вимогою директора про визнання припиненими його трудових відносин із товариством на підставі статті 38 КЗпП України є трудовим. Помилковим є твердження позивача про те, що спір стосується реалізації ним як працівником виключно права на працю.

За змістом п.3 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис, перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору виконавчого органу (директора) є спором, який виник із корпоративних відносин. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. За таких обставин необхідно закрити провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства. Керуючись ст.ст.255, 256 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - закрити.

Роз`яснити сторонам, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Вікторія КИЦЮК