ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м.Кривого Рогу

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Корчистої О.І., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

відповідач-ОСОБА_1

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року, ухвалене суддею Медінцевою Н.М. у м.Бахмуті Донецької області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

24 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 724 675,08грн. перед позивачем за кредитним договором № R7B від 31 липня 2012 року звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом надання дозволу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на укладення договору купівлі-продажу Предмету застави з вчиненням подальших дій, пов`язаних з переоформленням даного транспортного засобу в Регіональному сервісному центрі МВС в м.Києві, наділивши ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» правом зняття з обліку та постановленням на облік транспортного засобу, правом отримувати дублікати правовстановлюючих документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , передати позивачу пердмет застави автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 31 липня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R7В від 31 липня 2012 року у відповідності до якого остання отримала кредит в сумі 503 073 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 31 липня 2019 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16,29% річних.

Надання кредитних коштів ОСОБА_2 підтверджується меморіальним ордером №81462 від 31 липня 2012 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів та відповідно до договору застави транспортного засобу №R7В від 31 липня 2012 року, ОСОБА_2 було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до ОСОБА_3 за кредитним договором.

У цей же день між ПАТ «ВТБ Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за договором застави №220615зн, у відповідності до якого позивач є обтяжувачем у відповідності до заставного транспортного засобу, а саме автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 413 394,83 грн., яку було відступлено банком позивачу.

У відповідача перед позивачем існує кредитна заборгованість у розмірі 724 675,08 грн., що складається із: заборгованості по кредиту 413 394,83 грн., заборгованості по відсотках 71 832,12 грн., урахування індексу збитків 224 497,96 грн., 3 % річних у відповідності до ст.625 ЦК України 14 950,17 грн.

11 листопада 2015 року позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

20 січня 2016 року суддею Дубовик Р.Є. по цивільній справі №219/10993/15-ц було ухвалено заочне рішення, яким задоволені позовні вимоги позивача.

В ході виконання вищевказаного рішення суду позивач 13 червня 2018 року направив до Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області заяву, в якій просив повідомити хто є власником предмету застави, а саме: автомобілю марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

23 червня 2018 року отримано відповідь центру, згідно якої вбачається, що автомобіль марки - TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.2.2, 2.3 договору застави, ОСОБА_2 зобов`язана не відчужувати предмет застави без письмової згоди позивача, а у разі знищення або пошкодження предмету застави надати в заставу інше майно такого ж виду на ту ж саму або більшу вартість або виконати достроково зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст.388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Прайм Альянс», яке є правонаступником позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у судовому рішенні та вважає їх хибними.

Посилаючись на обставини справи, встановлені матеріалами справи, а також на Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), вказує на те, що первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого апелянт набув права заставодержателя відносно забезпеченого спірного транспортного засобу, а саме TOYOTA модель LANDCRUISER 150, тип легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Вказує, що 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_2 за кредитним договором. Зазначає, що 14 березня 2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до Договору факторингу №29/01/19-1, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за договором застави спірного транспортного засобу від 31 липня 2012 року.

Зазначає, що через невиконання ОСОБА_2 умов Кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 413 394,83 грн., яку було відступлено Банком до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та в подальшому до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Скаржник звертає увагу на те, що у ОСОБА_2 перед апелянтом існує кредитна заборгованість в загальному розмірі 724 675,08 грн. та яка складається із заборгованості по кредиту - 413 394,83 грн., заборгованості по процентам 71 832,12 грн., інфляційних збитків 224 497,96 грн. та 3% річних 14 950, 17 грн., нарахованих в порядку ст.625 ЦК України.

Вказує, що є заочне рішення від 20.01.2016 у справі №219/10993/15-ц, яким були у повному обсязі задоволені позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у розмірі 724 675,08 грн. та звернуто стягнення на предмет застави (спірний автомобіль).

На підставі зазначеного судового рішення були видані виконавчі листи, які звернуті до примусового виконання та були відкриті виконавчі провадження, а саме: №51971955 та №50836313.

Під час виконання судового рішення було встановлено, що транспортний засіб, який було передано у заставу має змінні номерні знаки, а саме НОМЕР_1 , що унеможливлює виконання судового рішення, у зв`язку з чим 16.09.2016 державним виконавцем Бахмутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Вказує, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, в задоволенні якої судом першої інстанції, ухвалою від 03.11.2016 було відмовлено та ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.01.2017 ухвала суду першої інстанції залишена без змін. В подальшому постановою Верховного Суду від 18.12.2018 зазначені рішення судів першої і апеляційної інстанцій залишені без змін.

Скаржник зазначає, що 23.06.2018 стало відомо, що заставний транспортний засіб, який раніше належав боржнику ОСОБА_2 , зареєстрований за іншим власником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що на момент зміни власника заставного авто, за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було зареєстроване приватне обтяження на предмет застави, тому попередній кредитор і звернувся до суду з позовом до нового власника транспортного засобу ОСОБА_1 , який не є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу. Вказує, що суд першої інстанції при розгляді справи не взяв до уваги надані позивачем докази, які підтверджують, що на момент відчуження ОСОБА_2 предмета засави без згоди заставодержателя ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було чинним та діяло зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження рухомого майна у виді заборони відчуження. Скаржник вважає хибним висновок суду першої інстанції, що відповідач є добросовісним набувачем нерухомого майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача ОСОБА_4 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, про повне задоволення позову, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що згідно кредитного договору №R7B від 31 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ» та ОСОБА_2 , остання отримала кредитні кошти на строк до 31 липня 2019 року в розмірі 503 073,00 грн. на придбання автомобілю з процентами за користування кредитом у розмірі 16,29 % з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними пунктами п.3.3 цього договору. Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом в повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені Договором. (а.с.9-20).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ "ВТБ Банк" та третьою особою, а саме ОСОБА_2 31 липня 2012 року був укладений договір застави №R7B, згідно якого відповідач надала у заставу автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 (а.с.21-30). Згідно з п.6.2 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та може бути здійснено на підставі рішення суду або позасудовому порядку. При цьому використання позасудових способів не позбавляє заставодержателя прав звернутись до суду.

22 червня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого первісний кредитор (ПАТ «ВТБ Банк) відступає новому кредитору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») право вимоги заборгованості до боржника позичальника первісному кредитору на умовах, передбачених договором відступлення прав вимоги (а.с.31-36). Проте у цьому ж договорі пункт 2 не можливо прочитати, а саме предмет договору прихований позивачем від суду.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором застави №220615 зп. (а.с.37-40). Таким чином, право вимоги за кредитним договором №220615нв від 22 червня 2015 року та договором застави №220615 зп 22 червня 2015 року перейшло від ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (копія акту приймання передачі документації від 22 червня 2015 року в матеріалах справи а.с.41-63). Даний факт також встановлений рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року, яке 24 лютого 2016 року набрало законної сили, тобто цей факт в розумінні норм діючого законодавства України доказуванню не підлягає.

Згідно копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року (а.с.64-66), яке 24 лютого 2016 року набрало законної сили, позов задоволений повністю. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R7B від 31 липня 2012 року в сумі 724 675 (сімсот двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 08 коп. на предмет застави, а саме: автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого ВРЕВ №2 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 31 липня 2012 року, шляхом визнання права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права власності на предмет застави -: автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі 9 (кузова, рами) НОМЕР_5 , з правом вчинення подальших дій пов`язаних з переоформленням автотранспортного засобу в органах Державної автомобільної інспекції України Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», наділивши правом зняття з обліку транспортний засіб автомобіль марки - автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 та поставленням на облік в органах ДАІ України. Зобов`язано ОСОБА_2 , передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмет застави - автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 , з комплектом ключів, Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі 10 870 (десять тисяч вісімсот сімдесят ) грн. 13 копійок.

Також мотивувальною частиною цього рішення встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме: автомобіль марки - TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що будь-яких доказів про хід виконання рішення суду від 20 січня 2016 року, позивач суду не надав, як і не надав тих, що саме позивач просить відносно цього судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання у відповідності до норм Конституції України, у разі задоволення судом цієї позовної заяви відносно ОСОБА_1 , оскільки вимоги однакові та стосуються одного і того ж автомобіля, але різних відповідачів та вищевказаним рішенням вже звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №R7B від 31 липня 2012 року в сумі 724 675 (сімсот двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 08 коп., але у даному випадку відповідачем виступала ОСОБА_2 , тобто та особа, яка і укладала кредитний договір.

Окрім того суд зауважив на той факт, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року вже на час дарування, а саме 25 червня 2016 року, автомобілю марки - TOYOTA, модель LANDCRUISER 150, тип - легковий універсал, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 (кузова, рами) НОМЕР_5 , набуло законної сили, але з матеріалів справи ніяк не вбачається той факт, що позивач добросовісно виконує і свої процесуальні обов`язки з приводу примусового виконання даного рішення суду, що також би не дало можливості ОСОБА_2 подарувати даний автомобіль ОСОБА_1 . Оскільки позивач не надав до матеріалів справи жодного підтверджуючого доказу з приводу того, що вказане судове рішення було на стадії виконання і що позивач був зацікавлений в його виконанні, тобто на той час в реалізації вищевказаного автомобіля, що дає право суду в даному випадку розцінити ці дії позивача як зловживання своїми процесуальними правами (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Окрім того, місцевий суд дійшов висновку, що суд зобов`язаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому в їх задоволені слід відмовити за наведених вище підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», проте не у повному обсязі погоджується з мотивами відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам за кону не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії , яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірний кредитний договір №R7B було укладено між ПАТ «ВТБ» та ОСОБА_2 31 липня 2012 року, на підставі якого саме ОСОБА_2 отримала кредитні кошти на строк до 31 липня 2019 року в розмірі 503 073,00 грн. на придбання автомобілю з процентами за користування кредитом у розмірі 16,29 % з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними пунктами п.3.3 цього договору.

Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язалась сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом в повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені Договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ "ВТБ Банк" та третьою особою, а саме ОСОБА_2 31 липня 2012 року був укладений договір застави №R7B, згідно якого відповідач надала у заставу належний їй та придбаний за кредитні кошти спірний автомобіль.

Тобто судом встановлено, що боржником за даним кредитним договором є третя особа ОСОБА_2 , яка отримала кредит та з якою було укладено договір застави транспортного засобу на придбання якого, остання отримала кредитні кошти на підставі кредитного договору. З відповідачем ОСОБА_1 ніяких угод не укладалося, зокрема договір застави та/чи поруки, тобто останній немає ніякого відношення до кредитного боргу за кредитним договором №R7B, укладеним Банком саме з ОСОБА_2 ..

Проте відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25.06.2016 року, невідомо яким чином став новим власником забезпеченого транспортного засобу, при тому, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року, що відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором ПАТ «ВТБ» було здійснено заміну заставодержателя на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач по справі набув право заставодержателя на транспортний засіб належний боржнику ОСОБА_2 .

Таким чином третя особа ОСОБА_2 , подарувавши ОСОБА_1 забезпечений заставою транспортний засіб, на що не мала ніякого права порушила вимоги обтяжувала, позивача по справі, який вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Так, статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

З урахуванням наведеного вище належним відповідачем/співвідповідачем у справі, що розглядається, є ОСОБА_2 , разом із тим, вказана особа як відповідач (співвідповідач) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у позові не зазначена, а зазначена третьою особою, судом за клопотанням позивача до участі у справі у встановленому законом порядку в якості співвідповідача залучена не була.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явив позов не до усіх належних відповідачів, не залучивши до участі у справі в якості співвідповідача боржника ОСОБА_2 , висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову колегія суддів вважає правильним і у цій частині погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стороною відповідача ОСОБА_1 не заявлялося клопотання про застосування позовної давності.

Окрім того, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, з огляду на те, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року перебувало на виконанні у державній виконавчій службі.

На підставі зазначеного судового рішення були видані виконавчі листи, які звернуті до примусового виконання та були відкриті виконавчі провадження, а саме: №51971955 та №50836313.

Під час виконання судового рішення було встановлено, що транспортний засіб, який було передано у заставу має змінні номерні знаки, а саме НОМЕР_1 , що унеможливлює виконання судового рішення, у зв`язку з чим 16.09.2016 державним виконавцем Бахмутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

З метою виконання судового рішення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, в задоволенні якої судом першої інстанції, ухвалою від 03.11.2016 було відмовлено та ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.01.2017 ухвала суду першої інстанції залишена без змін. В подальшому постановою Верховного Суду від 18.12.2018 зазначені рішення судів першої і апеляційної інстанцій залишені без змін.

Наведене вище спростовує висновок суду першої інстанції про те, що позивач не цікавився виконанням судового рішення, оскільки стягувачем застосовувалися заходи, які на його думку могли сприяти виконанню судового рішення (звернення до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку).

Окрім того, за нормами ч.1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом ч.5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З новим позовом до іншого відповідача ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 24 жовтня 2018 року, що підтверджено оскаржуваним судовим рішенням, а відтак, з урахуванням відсутності клопотання сторони відповідача про застосування позовної давності, подачі позову до суду у межах строку позовної давності, у суду першої інстанції були відсутні підстави посилатися у рішенні суду, як на одну з підстав для відмови у позові пропуск позовної давності.

За викладених вище обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що правильне по суті рішення суду першої інстанції про відмову у позові підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року залишити без змін, змінивши мотиви відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: О.І. Корчиста

В.О.Остапенко