КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/1866/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6659/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Шкоріної О.І.,

за участю секретарів судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Мужик Н.Т. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501033829 у розмірі 196 546 грн. 79 коп. та судовий збір (а.с. 1-2).

В обґрунтування позову вказував, що 05 січня 2023 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501033829, відповідно до умов якої позивач зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, порушила умови кредитного договору в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі - 196 546 грн. 79 коп.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року (а.с. 1-2).

23 квітня 2024 року від відповідача - ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 49-58).

В обґрунтування відзиву зазначала, що позивач зазначав, що 05.01.2023 року (при цьому представником позивача разом з позовною заявою додано Анкету-заяву б/н від 08.06.2018 року) позивач та відповідач уклали Анкету-заяву про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 501033829 (надалі - договір), проте, на яку суму надано кредит позивачем не зазначено. Також, не зазначено складові суми заборгованості у розмірі 196 546,79 грн., а саме з чого складається, тіло, відсотки, комісії, овердрафт.

Зазначала, що з позовної заяви, а також доказів, які додані до неї вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено Анкету-заяву про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 501033829, відповідно до якої у позивача виникло зобов`язання на надання відповідачу кредиту в сумі 196 546, 79 грн.Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тобто оферта, за своїм змістом є лише пропозицією однієї сторони про намір укласти договір з другою стороною, після якої другою стороною необхідно прийняти таку пропозицію (акцептувати). В результаті таких послідовних дій, договір можна вважати укладеним. Натомість, позивачем вказано, про те, що шляхом укладання оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачеві, що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони.З оферти, неможливо встановити згоду двох сторін, щодо істотних умов договору.

Звертала увагу, що всупереч викладеним в позовній заяві обставин, до її матеріалів додано документи, з яких вбачається, що відповідач 08.06.2018 року надав банку оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501033829 на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який укладений між відповідачем та банком, після чого у цей же день, банк прийняв пропозицію на укладення угоди про надання кредиту № 501033829, шляхом надання акцепту.

Акцентує увагу, що частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стверджувала, що жодними належними та допустимими доказами також не підтверджується надання банком грошових коштів позичальнику в сумі 196 546,79 грн., хоча, як вбачається з оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501033829 від 08.06.2018 року та акцепту пропозиції, грошові кошти в сумі 50 000 грн. повинні були бути видані на рахунок № НОМЕР_1 . В матеріалах справи міститься лише графік платежів та розрахунок сукупної вартості в сумі 50 000 грн., згідно з вказаним графіком сукупна вартість кредиту 123 239, 56 грн. Проте 17.04.2024 року відповідач отримав в особистому кабінеті банку інформацію по кредиту № 501033829 від 08.06.2018 року, в якій вказано, що згідно з даним кредитним договором відповідачем сплачено кошти у розмірі 134 413, 33 грн.

Також, відповідачем отримано виписку за рахунком за період 01.04.2020 - 30.11.2022 та про рух коштів за рахунком НОМЕР_2 , також у виписці міститься інформація по руху коштів і за іншими рахунками відповідача НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7. Отже, за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2018 року, не може бути підтвердженням про надання кредиту, оскільки реквізити не відповідають умовам, які зазначені в оферті та акцепті.

В матеріалах позовної заяви міститься розрахунок заборгованості за кредитом та квитанції про погашення кредиту за договором № 501033829 від 08.06.2018 року, з яких вбачається, що відповідач сплачував грошові кошти на рахунок банку в сумі 618 579, 00 грн. (відповідно до виписки за рахунком за період 01.04.2020 - 30.11.2022), проте, це не може бути свідченням конклюдентних дій та підтвердженням укладання угоди про надання кредиту.

Також, банк залучав ТОВ «ДЕБТФОРТ Україна», із цього питання відповідач направляла заяву про надання документів з питання отримання належним чином завіреної копії договору № 501033829 від 10.04.2022 року (в вказану дату відповідачем не могло бути підписано ніякого договору, оскільки остання перебувала за кордоном), ТОВ «ДЕБТФОРТ Україна» 12.01.2023 року № надало відповідь, в якій той самий оспорюваний позивачем договір № 50103382, але вже чомусь не від 08.06.2018 року та не від 05.01.2023 року, а вже від 10.04.2022 року, якій вказано, що сума заборгованості 44269, 37 грн., також додано розрахунок заборгованості.

Зазначала, що відповідач добросовісно виконував свої зобов`язання до настання воєнного стану, а після цього банк почав вимагати кошти за не існуючі договори, продали борг чи не продали ТОВ «ДЕБТФОРТ Україна», на сьогодні так і не зрозуміло, в одному варіанті заборгованість 196546, 79 грн., в іншому варіанті 44269, 37 грн., в кабінеті за розрахунком заборгованість складає 6357, 08 грн., в особистому кабінеті 2 різних договори, навіщо банк з`єднує це все в одне, і одночасно перетворив на три різних договори з присвоєним одним і тим же договором але за різними датами. Отже, вважала, що позивач постійно вводив відповідача в оману.

Звертала увагу, що паспорт споживчого кредиту, який додано до позовної заяви не містить підпису позивача, що також викликає сумніви щодо підтвердження наміру позивача на укладання договору про споживче кредитування. Відповідач вважала, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (публічну пропозицію), що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У зв`язку з вищезазначеним, відповідач вважала, що АТ «Сенс Банк» при укладенні договору з відповідачем не дотримав вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими (а.с. 49-58).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, з урахуванням ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2024 року про виправлення описок, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2018 року станом на 12 лютого 2024 року в загальному розмірі 196546 грн. 79 коп.Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. (а.с. 95-102).

Не погодившись з рішенням районного суду, 12 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 108-114).

На обґрунтування скарги зазначала, що рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства. Жоден із доводів відповідача не був врахований, фактично вони були тільки зазначені в рішенні, позицію відповідача було в рішенні тільки оголошено, не вказано ніяких доводів «за» чи «проти», немає будь-якого посилання на норму закону щодо заперечень позиції відповідача.

Додатково звертала увагу на численні помилки, допущені судом першої інстанції у тексті рішення, зокрема, що свідчать про неналежний рівень оформлення судового документа, що викликає сумніви у ретельності дослідження матеріалів справи, недбалість у підготовці рішення, що може впливати на його сприйняття та викликає обґрунтовані сумніви у правильності викладених у ньому висновків, порушення принципів точності, ясності та обґрунтованості, які мають бути притаманні судовим документам.

Як зазначено, вступна і резолютивна частини рішення були направлені через підсистему «Електронний суд» лише 26 грудня 2024 року, хоча рішення суду було прийнято ще 12 грудня 2024 року. Повний текст рішення суду взагалі надійшов 08 січня 2025 року. Таке порушення строків є підставою для сумнівів щодо належного оформлення судового рішення і дотримання прав сторін на апеляційне оскарження. Затримка в отриманні повного тексту судового рішення до 08 січня 2025 року порушує права відповідача на своєчасне апеляційне оскарження, що є істотним процесуальним порушенням.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач не довів належного повідомлення відповідача про зміну умов кредитного договору, вимогу щодо дострокового погашення заборгованості або будь-які інші зміни умов договору. Відсутність таких доказів свідчить про недотримання банком своїх зобов`язань за договором та вимог законодавства.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що паспорт споживчого кредиту, наданий позивачем, не містить підпису відповідача. Це викликає сумніви щодо дійсності наміру укласти договір саме на умовах, викладених у позовній заяві.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не надав належних та допустимих доказів факту укладення кредитного договору між відповідачем та АТ «Сенс Банк». Документи, надані позивачем, зокрема анкета-заява та оферта, не можуть підтверджувати укладення договору у спосіб, передбачений статтею 638 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо його істотних умов. Позивач не довів, що такі умови були погоджені. Суд першої інстанції розглянув позов АТ «Сенс Банк» без належного розмежування вимог за двома різними кредитними договорами. Зокрема: Кредитний договір № 501033829 від 08.06.2018 року, за яким заборгованість складає 6 357,08 грн. (виписка за даним кредитним договором надавалась суду відповідачем та міститься в матеріалах справи); інший кредитний договір, який не був належним чином ідентифікований у судовому рішенні, (кредитна картка НОМЕР_2 , також у виписці міститься інформація по руху коштів і за іншими рахунками відповідача НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_7), виписки про рух коштів також надавались відповідачем до суду та містяться в матеріалах справи. Сума, яку банк заявляє до стягнення, охоплює зобов`язання за двома різними договорами, але суд не надав оцінки окремо кожному договору, не дослідив їх умови та не визначив, чи є вимоги банку обґрунтованими за кожним із цих договорів.

Відповідач була позбавлена можливості ефективно захищати свої інтереси через відсутність чіткого розмежування вимог за двома кредитними договорами в матеріалах справи та рішенні суду. При цьому, позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної Анкети-заяви на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти; підтвердив факт користування вказаними кредитними коштами відповідачем, а також можна було б встановити суму, яку відповідач сплатив/перерахував позивачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості у зазначеному розмірі, суд враховує, що в позовній заяві не зазначено, з чого складається сума заборгованості за кредитним договором. З доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що в зазначену суму заборгованості у розмірі 196546,79 грн. були нараховані в тому числі й штрафні санкції, нарахування яких заборонено в період дії воєнного стану, відповідно до Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Крім того, позивачем не розкрито таке поняття як «прострочена заборгованість за наданим (тілом кредиту)», його правову природу та підстави нарахування не передбачені умовами договору, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Послалась на обставини, викладені в відзиві на позовну заяву (а.с. 108-114).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 10 квітня 2025 року була сповіщена 19 березня 2025 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату особисто поштового повідомлення. 10 квітня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість по роботі, проте доказів поважності причин неявки до суду не надано. Позивач АТ «Сенс Банк» про розгляд справи судом 13 березня 2025 року був сповіщений 04 лютого 2025 року, про розгляд справи 10 квітня 2025 року був сповіщений 13 березня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС Банку та, окремо, представнику АТ «Сенс Банк» - адвокату Рудніцькому Ю.Г. до Електронного кабінету в ЄСІТС, кожному окремо, із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Рудніцький Ю.Г. 02 квітня 2025 року подавав заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції яке ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року залишено без задоволення у зв`язку з недотриманням заявником вимог ч. 2 ст. 212 ЦПК України, про що завчасно - 04 квітня 2025 року повідомлено представника Банку - адвоката Рудніцького Ю.Г., доставленням 04 квітня 2025 року заявнику Рудніцькому Ю.Г. до його Електронного кабінету в ЄСІТС копії ухвали із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. З цих підстав суд апеляційної інстанції відхилив заяву представника Банку - адвоката Рудницького Ю.Г. від 09 квітня 2025 року з проханням повідомити його про підключення до ВКЗ (а.с. 135-169).

При цьому, суд апеляційної інстанції 13 березня 2025 року відкладав розгляд справи, повторно завчасно сповістив сторони по справі, забезпечивши право сторін взяти участь у розгляді цієї справи апеляційним судом (а.с. 135-169).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 08 червня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 4).

Також, 08 червня 2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501033829 на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 50 000 грн., процентна ставка - 16,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 48 місяців (а.с. 4, зворот).

Відповідно до п. 1 Оферти, під час користування кредитом пропонувала надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором за надання яких пропонувала встановити комісійну винагороду, а саме: (а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту, зазначеній в цій оферті на укладення угоди (далі - оферта) без ПДВ; (б) за обслуговування кредиту 2,25 % від суми кредиту, зазначеній в цій оферті без ПДВ.

Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку сплачується згідно з діючих тарифів банку, тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщенні на сайті банку: www.alfabank.com.ua.

Згідно з п. 2 Оферти Дата повернення кредиту - 08.06.2022 року. Для повернення заборгованості за угодою пропонувала використовувати рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у Банку.

Відповідно до п. 3 Оферти кредит просила надати для власник потреб. Розмір - 50 000 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно з п. 4 Оферти підписанням Оферти підтвердила, що перед укладенням угоди ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ (а.с. 4, зворот).

В Додатку № 1, який є невід`ємною часиною Угоди, пропонувала визначити: детальний опис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою.

В матеріалах справи міститься Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033829 від 08.06.20018 року, а саме Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), підписаний Банком та ОСОБА_1 (а.с. 5).

У Графіку платежів а розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) вказано умови кредитування: розмір кредиту 50 000 грн., дата надання кредиту 08.06.2018 року, термін користування кредитом - 48 місяців, тип відсоткової ставки - фіксована, номінальна процентна ставка - 16,99 %, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості 2,25 %. Загальна вартість кредиту 123 239,56 (а.с. 5).

Крім того, 08.06.2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 7).

Відповідно до розділу І оферти: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум-готівка»; мета кредиту - для особистих потреб;

В розділі ІІ міститься пропозиція відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, прохання повідомити реквізити рахунку та випустити міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску.

Розділом ІІІ визначено умови надання кредитної лінії, а саме: ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн.; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій - 26 % річних; тип процентної ставки - фіксована.

Розділом ІV передбачено умови сплати платежів, визначених угодою: обов`язковий мінімальний платіж встановити в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Підписанням оферти Панова С.В. підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ (розділ VІ) (а.с. 7).

До позовної заяви також надано паспорти споживчого кредиту; акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток від 08.06.2018; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.501033829.111 від 08.06.2018 року; Угоду на використання власноручного підпису клієнта; повідомлення про доходи позичальника; копії паспорту ОСОБА_1 (а.с. 5 зворот, 6, 7 зворот - 8, 9-10).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2018 року вбачається, що станом на 12.02.2024 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 196 546,79 грн. (а.с. 11).

У виписці з рахунка ОСОБА_1 за період з 08.06.2018 по 12.02.2024 року відображається перелік операцій по рахункам (а.с. 11-34).

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Альфа-Банк» суду з офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501033829 на наступних умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 50 000 грн., процентна ставка - 16,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 48 місяців (а.с. 4, зворот).

З виписки з рахунку ОСОБА_1 за період з 08.06.2018 по 12.02.2024 року вбачається, що 08.06.2018 року за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2018 року Банком було перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 50 000 грн. (а.с. 12).

Тобто, вказані дії Банку свідчать про акцептування Банком пропозиції ОСОБА_1 щодо укладення угоди про надання кредиту № 50103382.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033829 від 08.06.20018 року Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), в якому визначено умови кредитування: розмір кредиту 50 000 грн., дата надання кредиту 08.06.2018 року, термін користування кредитом - 48 місяців, тип відсоткової ставки - фіксована, номінальна процентна ставка - 16,99 %, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості 2,25 %. Загальна вартість кредиту 123 239,56 (а.с. 5).

Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033829 від 08.06.20018 року Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) підписаний Банком та ОСОБА_1 , що свідчить про досягнення згоди між кредитодавцем та позичальником щодо істотних умов кредитного договору.

Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів акцептування Банком пропозиції ОСОБА_1 щодо укладення угоди про надання кредиту № 5010338, а з оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору.

Так, з виписки з рахунку ОСОБА_1 за період з 08.06.2018 по 12.02.2024 року вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечувала факту отримання нею кредитних коштів за кредитним договором № 501033829 від 08.06.20018 року.

Відтак, позивач правомірно звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501033829.

Так, розрахунок заборгованості наданий АТ «Сенс Банк» здійснений до 12.02.2024 року, з якого розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 12.02.2024 року становить 196 546,79 грн., з яких: 40 836,29 грн. - тіло кредиту; 26 990,01 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; прострочене тіло кредиту - 126 275,33 грн., овердрафт - 2 445,16 ( а.с. 11).

Проте, зі змісту Оферти та Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033829 від 08.06.20018 року Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), вбачається, що кредит надається строком на 48 місяців, а саме до 08.06.2022 року (а.с. 5).

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність нарахування заборгованості за кредитним договором № 501033829 до 08.06.2022 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2018 року станом на 08.06.2022 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 93 584,55 грн., з яких 91 611,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 972,82 - відсотки за користування кредитом (а.с. 11).

При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що після 08.06.2022 року відповідачка сплачувала 15.08.2022 року 1 300 грн. та 02.01.2023 року - 700 грн., відтак, вказані кошти необхідно врахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 501033829 в порядку погашення такої, визначеним умовами договору.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 501033829 в загальному розмірі 91 584,55 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 91 584,55 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 0 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом позовну заяву задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 410,74 грн. (46,59 % задоволених позовних вимог).

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (53,41 %) у розмірі 1940,70 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за кредитним договором № 501033829 від 08.06.2022 року у розмірі 91 584,55 грн. за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () судовий збір за розгляд справи районним судом в розмірі 1 410,74 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1940,70 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 квітня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.І. Шкоріна