Провадження 2/193/63/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

15 квітня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства "Олександро - Володимирівське", третя особа без самостійних вимог: Вакулівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача.

10 жовтня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до СФГ «Олександро-Володимирівське» в обґрунтування якого вказала, що вона є власницею земельної ділянки площею 9,9024 га, з кадастровим № :01:056:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

Цю земельну ділянку позивачка прийняла у спадок у лютому 2020 року після смерті матері ОСОБА_2 , яка до цього успадкувала її після смерті свого батька, діда позивачки, ОСОБА_3 .

Після оформлення своїх спадкових прав на цю земельну ділянку позивачка довідалася, що земля перебуває в оренді відповідача СФГ «Олександро-Володимирівське», яке використовує її на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.12.2011, укладеного начебто відповідачем ще з її дідом ОСОБА_3 .

Проте позивачка переконана, що її дід ОСОБА_3 цей договір не підписував та відповідно не погоджував із СФГ «Олександро-Володимирівське» усіх істотних умов цього правочину.

Зазначила, що у вересні 2023 року вона зверталася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до СФГ "Олександро - Володимирівське" про повернення вищевказаної спірної земельної ділянки (справа №193/1389/23), але за рішенням названого суду від 08.08.2024 її позов було залишено без задоволення саме з підстав невірно обраного способу та зазначено, що оскільки позивачка посилалася на те, що вказаний договір оренди із СФГ «Олександро-Володимирівське» особисто ОСОБА_3 не підписував й інших осіб на його підписання не уповноважував, а тому належним способом захисту з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 29.11.2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

У рамках згаданої цивільної справи за №193/1389/23 судом було витребувано у відповідача СФГ "Олександро - Володимирівське" примірник договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 17.12.2011.

Проте, позивачка підтримуючи теперішній, новий позов, просила суд не приймати до уваги цей договір, оскільки у ньому:

- відсутній кадастровий номер земельної ділянки, що є обов`язковою істотною умовою такого правочину, й за його відсутності незрозуміло, яку саме земельну ділянку насправді орендує відповідач;

- через відсутність такої істотної умови державний реєстратор не міг його зареєструвати;

- відсутня печатка відповідної селищної ради;

- правочин не був нотаріально посвідчений;

- окрім, як у відповідача, цей договір не зберігся ні у архівах, ні у органів і посадових осіб, відповідальних за проведення реєстрації майнових прав. Взагалі відсутні, як скановані копії документів, які приймалися для реєстрації згаданого вище правочину, так і в цілому відповідна реєстраційна справа у державного реєстратора, що на переконання позивачки ставить під сумнів законність такої реєстрації.

З огляду на викладене позивачка вважає, що справжнього договору оренди спірної земельної ділянки не існує або він не зберігся, а тому не можливо провести відповідну почеркознавчу експертизу для підтвердження факту відсутності волевиявлення у орендодавця ОСОБА_3 на його підписання.

Посилаючись на викладене, а також на те, що з часу успадкування позивачкою вказаної земельної ділянки відповідач жодного разу не виплачував на її вимогу орендну плату, позивачка вважає такий договір не укладений, а тому просила суд визнати відсутнім у СФГ «Олександро-Володимирівське» право оренди земельної ділянки площею 9,9024 га з кадастровим № :01:056:0001 та скасувати державну реєстрацію договору оренди вищевказаної земельної ділянки від 17.12.2011, зареєстрованого 10.07.2015 державним реєстратором Софіївського РУЮ Товстухою Ю.М. за р./№ 10363745.

2. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

15.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.47);

14.01.2025 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (а.с.76);

Позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на обставини та доводи, які викладені нею у позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що саме через несплату відповідачем орендної плати порушуються її права, як землевласника.

Відповідач, СФГ «Олександро-Володимирівське», явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним. Про причину своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позов чи будь-які інші заяви чи клопотання до суду не подавав.

Третя особа без самостійних вимог, Вакулівська сільська рада Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання явку свого представника теж не забезпечила, про причину його неявки не повідомила, заперечень проти позову до суду не направила.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, вирішено розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 9,9024 га, з кадастровим № :01:056:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 04.02.2012 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області (а.с.15).

Як видно з цього правовстановлюючого документу, позивачка набула права власності на цю землю шляхом прийняття її у спадок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , яка у свою чергу успадкувала її, але не встигла оформити своїх спадкових прав, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , діда позивачки.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка перебуває у користуванні СФГ «Олександро-Володимирівське» на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеної 17.12.2011 між ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське», строком дії до 17.12.2060 (а.с.23-25).

Право оренди вказаного фермерського господарства за цим договором було зареєстроване державним реєстратором Софіївського РУЮ Товстухою Ю.М. 04.07.2015 за р./№ 10363745.

Під час розгляду судом вказаної справи позивачкою ОСОБА_1 , в обґрунтування своїх позовних вимог, надавалася значна частина доказів - копії адвокатських запитів, відповідей на них у тому числі на підставі ухвал суду про витребування доказів від різних державних установ, самих ухвал та рішення суду, які містилися у матеріалах цивільної справи №193/1389/23 за її позовом до СФГ "Олександро - Володимирівське" про повернення вищевказаної спірної земельної ділянки, а тому суд, для перевірки достовірності цих доказів, також вивчав матеріали згаданої вище цивільної справи.

Так, у матеріалах згаданої цивільної справи мається оригінал договору оренди земельної ділянки від 17.12.2011, що укладений між тоді ще живим ОСОБА_3 та СФГ «Олександро-Володимирівське», строком на 49 років, що був наданий представником відповідача на вимогу суду згідно ухвали про витребування доказів.

Предметом цього договору є оренда земельної ділянки площею 9,9022 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.

4. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно достатті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третястатті 89 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами без встановлення відповідних фактів. Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов передбачених в чинному законодавстві, а істотних умов щодо яких сторони досягли згоди та керуючись якими уклали договір, а також фактичних обставин у даній справі.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що договір оренди землі від 17.12.2011 не міг бути зареєстрований у встановленому законом порядку, оскільки у ньому відсутній кадастровий номер земельної ділянки, відсутня печатка відповідної селищної ради, сам правочин нотаріально не посвідчувався, до того ж примірник цього договору відсутній, як у Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.31), так і в ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.39), в архівах Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області скановані копії документів реєстраційної справи й сама реєстраційна справа теж відсутні, так як Софіївське районне управління юстиції, яке здійснювало реєстрацію цього договору, не передало цю справу до архіву РДА, (а.с.50), що у сукупності з фактичним невиконанням відповідачем умов цього договору через несплату орендної плати позивачці на її вимогу з часу успадкування земельної ділянки, на переконання позивачки свідчить, що такий договір є не укладений, а тому маються підстави для визнання відсутнім у відповідача СФГ «Олександро-Володимирівське» права оренди спірної земельної ділянки.

4.1. Вивчаючи обґрунтованість доводів позивачки щодо порушення порядку реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки, як на підставу про задоволення її позовних вимог про визнання відсутнім права оренди землі, суд дійшов таких висновків.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (частина третя статті 640 ЦК України у редакції, чинній на час підписання договору оренди).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (стаття 792 ЦК України).

Частина четверта статті 124 ЗК України на час підписання договору оренди передбачала, що передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Стаття 125 цього кодексу визначала, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно з частиною п`ятою статті 126 ЗК України у відповідній редакції право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України у редакції, чинній на час підписання договору оренди).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону «Про оренду землі» (далі Закону № 161-XIV) у редакції, чинній на час підписання договору оренди). Згідно зі статтею 18 цього Закону у відповідній редакції договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України (частина перша статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) у редакції, чинній на час підписання договору оренди).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина третя статті 3 Закону № 1952-IV у вказаній редакції).

Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом (пункт 1 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV у редакції, чинній на час підписання договору оренди).

Згідно з пунктом 40 договору оренди землі від 17.12.2011 він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, момент набрання чинності цього договору сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації. Така умова зазначеного договору відповідає статті 18 Закону № 161-XIV.

Зокрема, на останньому аркуші договору після реквізитів та підписів сторін, маються відомості, що цей договір зареєстрований у Відділі Держкомзему Софіївського району Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 01060 від 21.03.2012, мається печатка та підпис, прізвище та ініціали посадової особи цього Відділу, яка провела державну реєстрацію.

Більш того, як видно з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25) у описі об`єкта іншого речового права зазначено, що цей договір зареєстровано ще до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З вказаної інформації також вбачається, що на підставі цього договору оренди землі державним реєстратором Софіївського РУЮ Товстухою Ю.М. було також зареєстровано 04.07.2015 за р./№ 10363745 право оренди СФГ «Олександро-Володимирівське» на земельну ділянку площею 9,9024 га, з кадастровим № :01:056:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, строком дії до 17.12.2060.

1 січня 2013 року набрав чинності Закон № 1878-VI. Згідно з цим законом із тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключили положення про державну реєстрацію правочинів, а із Закону № 161-XIV - статті 18 і 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

З огляду на викладене судом установлено, що до 1 січня 2013 року орендар встиг зареєструвати як договір оренди, так і 04 липня 2015 року відповідно до закону, що діяв на той час, зареєстрував також право оренди земельної ділянки на підставі цього договору.

Відомості, які містяться про реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 17.12.2011, укладеного між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем СФГ «Олександро-Володимирівське» згідно витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.24) співпадають з даними оригіналу договору оренди земельної ділянки від 17.12.2011, наданого відповідачем, зокрема щодо дати, строку, сторін договору, об`єкта оренди, оскільки збігається і площа орендованої земельної ділянки, і цільове її призначення, і місце її розташування.

Таким чином твердження позивачки, що реєстрація договору відбулася з порушенням закону, або взагалі не відбулася, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Суд знаходить безпідставними посилання позивачки на приписи Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 за № 2073, зокрема які передбачали, що договір оренди землі повинен бути нотаріально посвідченим, підписаний та засвідчений головою відповідної сільської, селищної чи міської ради, оскільки на час укладання договору оренди землі від 17.12.2011 такий Порядок вже втратив свою чинність на підставі постанови КМУ від 20.07.2011 за № 791, а тому не підлягав застосуванню.

4.2. Щодо відсутності кадастрового номеру у договорі оренди землі.

Щодо аргументів позивача про те, що договір оренди не містить усіх передбачених Законом України «Про оренду землі» істотних умов: зокрема кадастрового номеру земельної ділянки, то Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.

До того ж, як видно зі змісту згаданого вище договору оренди землі від 17.12.2011 та примітки у правому верхньому куті його титульної сторінки, цей договір заповнений відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2004 за № 220 зі змінами та доповненнями відповідно до постанови КМУ від 03.09.2008 за № 780, і його вказана типова редакція на час підписання цього договору 17.12.2011 не містила рекомендацій щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

Необхідність зазначення у договорі оренди землі кадастрового номеру земельної ділянки виникла на підставі положень абз. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» лише у редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011, яка набрала чинності 07.08.2011.

Так, згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 у подібній справі зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в договорі оренди землі істотної умови, такий договір може бути визнаний судом недійсним за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за умови: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених статтею 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.

Варто зауважити, що позивачка також наголошувала на тому, що ОСОБА_4 не підписував цей договір оренди землі. Під час підготовчого судового провадження судом роз`яснювалося про право позивача на призначення відповідної судової почеркознавчої експертизи для встановлення цього факту, але вона відмовилася заявити відповідне клопотання посилаючись на те, що у неї не збереглися будь-які вільні та порівняльні зразки підпису ОСОБА_4 . Про ці обставини позивачка зазначила також і у своєму позові.

У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2014 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), зазначено, що встановлення факту не підписання договору оренди земельної ділянки не повинно ґрунтуватися на припущеннях. А установлення факту не підписання договору, як правило, можливе зав допомогою відповідної судово-почеркознавчої експертизи.

Отже, оскільки під час судового розгляду справи позивачкою не доведено факт відсутності волевиявлення у її діда ОСОБА_3 на підписання договору оренди землі від 17.12.2011, суд виходячи з принципів презумпції правомірності правочину, передбаченого ст. 204 ЦК України, вважає, що орендодавець ОСОБА_4 був вільний в укладенні договору та виборі орендаря, умови (пункти) договору визначені на розсуд сторін (орендодавця та орендаря), погоджені ними. За умовами договору оренди землі (земельної ділянки) ОСОБА_4 як орендодавець передав відповідачу, як орендарю належну йому на праві власності земельну ділянку на строк 49 років у володіння та користування за плату як то орендну плату, яку сторони визначили у грошовій та натуральній формах. З часу укладення цього договору і до дня своєї смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 самостійно чи через своїх представників вказаний правочин у судовому порядку не оспорював.

Посилання позивачки на те, що відсутність в тексті спірного договору кадастрового номеру земельної ділянки, порушує її право, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки як вбачається з договору оренди землі, в ньому вказано повний опис земельної ділянки: площа, місце її розташування, цільове призначення, яка співпадає з правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку, тому, земельна ділянка є ідентифікованою. Позивачкою не заявлялось про те, що в оренду відповідачу передавалась інша ділянка, ніж та, що вказана у наданому нею свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 04.02.2020. Відсутність зазначення кадастрового номеру в договорі оренди землі, не може розцінюватися як відсутність усієї такої істотної умови договору, як об`єкт оренди, оскільки кадастровий номер є лише однією із складових частин цієї умови.

Незважаючи на те, що позивачкою не було заявлено позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі через відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, суд вважає, що тим не менш позивачкою не було надано будь-яких доказів про порушення її прав, як орендодавця, через відсутність цієї конкретної істотної умови у договорі.

4.3. Щодо відсутності інших примірників договору та реєстраційної справи.

Відповідно до п. 40 договору оренди зазначено, що він укладений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця, інший у орендаря, а третій у органу, який провів його державну реєстрацію, тобто у Відділі Держкомзему Софіївського району Дніпропетровської області.

Матеріалами справи установлено, що як у Вакулівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.31), так і в ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.39) примірник цього договору відсутній; в архівах Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області скановані копії документів реєстраційної справи й сама реєстраційна справа теж відсутні, так як Софіївське районне управління юстиції, яке здійснювало реєстрацію цього договору, не передало цю справу до архіву РДА, (а.с.50).

З огляду на викладене судом установлено, що ні, під час реорганізації Відділу Держкомзему Софіївського району Дніпропетровської області, яке здійснювало державну реєстрацію договору оренди землі, ні під час ліквідації Софіївського районного управління юстиції, яке здійснювало реєстрацію права оренди за цим правочином, до необхідних архівних установ примірник цього договору та реєстраційна справа не передавалися.

Недбале зберігання, псування, незаконне знищення, приховування, незаконна передача іншій особі архівних документів, має наслідокм притягнення винних осіб до відповідальності згідно з ст. 92-1 КУпАП.

Зважаючи на те, що примірник договору оренди землі зберігся у орендаря, а у державних органів, які проводили його реєстрацію та повинні були у разі закінчення строку його зберігання, або реорганізації, ліквідації цих органів, передати такі документи до відповідних архівних установ не зберігся, так само які відповідні реєстраційні справи зі сканованими копіями документів, то саме останні повинні нести відповідальність згідно ст. 92-1 КУпАП, а не юридична чи фізична особа, якої стосується цей документ, у вигляді визнання відсутнім права за яким набувалися певні права за цим документом.

4.4. Щодо несплати орендної плати.

Під час розгляду справи позивачкою зрештою було зазначено, що порушення її прав полягало у тому, що з моменту смерті ОСОБА_4 у серпні 2017 року та успадкування цієї земельної ділянки позивачко у лютому 2020 й до цього часу їй не виплачувалася орендна плата відповідачем, незважаючи на претензії які вона направляла до нього з відомостями про зміну орендодавця.

Відповідач під час розгляду справи жодних контраргументів на спростування вказаних доводів позивачки не надав.

Відповідно до правих позицій, висловлених у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Великої Палати Верховного Суду та у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, на яку посилалася позивачка в обґрунтування належності обрання нею способу захисту порушеного права, передбачалося, що підставою для визнання відсутнім зареєстрованого права оренди виникало у орендодавця лише тоді, коли існували одночасно дві обставини, зокрема, що сам орендодавець цей договір не підписував і те, що вказаний договір не виконувався.

Варто зазначити, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 вже зверталася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до СФГ «Олександро Володимирівське» (справи №193/1389/23), за яким вона вперше посилалася на те, що її дід ОСОБА_4 не підписував договір оренди землі від 17.12.2011 та відповідно не погоджував із фермерським господарством усіх істотних умов цього правочину, через що він є неукладеним, тому просила повернути земельну ділянку площею 9,9024 га, з кадастровим № :01:056:0001 та скасувати державну реєстрацію права оренди за неукладеним договором.

Тоді суд, не перевіряючи обґрунтованості доведеності аргументів позову, відмовив своїм рішенням від 08.08.2024 не по суті таких вимог, а саме через невірно обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права з посиланням на згадані вище правові позиції касаційного суду. За сталою практикою Верховного Суду, обрання позивачем невірного способу захисту свого порушеного права є окремою підставою відмови від задоволення позову. У цьому випадку суд лише установлює предмет та підстави позову, не даючи при цьому жодної оцінки доказам на які посилається позивач в обґрунтування обраного ним невірного способу захисту.

Незважаючи на те, що позивачка хоча і повторно звернулася до суду вже з належними позовними вимогами, проте в ході теперішнього судового розгляду, так і не було доведено факту відсутності волевиявлення у її діда ОСОБА_4 на укладення (підписання) цього договору, тому навіть за встановлення факту невиконання договору оренди землі через несплату орендної плати, не можна вважати, що договір оренди землі не відбувся.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Такі ж умови розірвання знайшли своє відображення і у пункті 35 договору оренди землі від 17.12.2011.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16).

Відтак, з огляду на аргументи позивачки, що порушення її прав викликано саме несплатою орендної плати, належним способом захисту її прав є саме розірвання такого договору, який не виконується орендарем в частині систематичної несплати орендної плати.

Доводи позивачки у судовому засіданні, що вона вже зверталася до суду з відповідним позовом і отримала відмову суду у задоволенні цих вимог через неналежний спосіб захисту не заслуговують на увагу.

Дійсно у серпні 2019 року ОСОБА_1 зверталася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до СФГ «Олександро-Володимирівське» про розірвання договору оренди землі, але предметом спору у цій цивільній справі (№ 193/1042/19) був інший орендодавець (власник землі), інший договір оренди та відносно оренди іншої земельної ділянки. І у задоволенні позовних вимог було відмовлено саме по суті, а не через невірно обраний позивачем спосіб. Зокрема судом установлено, що заборгованість зі сплати орендної плати на час звернення до суду з позовом відсутня через те, що згідно наданої відповідачем розписки, останній сплатив попередньому орендодавцеві орендну плату на перед.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки з підстав того, що договір оренди землі від 17.12.2011 не пройшов належну державну реєстрацію права оренди, орендодавець за цим договором його не підписував та те, що відсутність кадастрового номеру порушує майнові права позивачки, як нового орендодавця, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити.

З огляду на відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, інша вимога про скасування державної реєстрації права оренди землі, яка є похідною від задоволення вимог про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки, задоволенню теж не підлягає.

5. Розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі, всі судові витрати, які вона понесла зокрема на оплату судового збору, слід віднести на їхній рахунок. Водночас, відповідач, на користь якого вирішено спір, жодних доказів на понесення ним витрат суду не надав, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства "Олександро - Володимирівське", третя особа без самостійних вимог: Вакулівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте Софіївським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Повний текст рішення суду складено 15.04.2025.

Суддя О. В. Томинець