15.04.2025
Справа №642/1957/25
Провадження №2-о/642/41/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Холодногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання фізичної особи померлою, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Холодногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання фізичної особи померлою.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Перевіривши матеріали заяви, вважаю, що її слід залишити без руху для

усунення недоліків, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України.

Підставою оголошення фізичної особи померлою є презумпція її смерті.

Справи про оголошення особи померлою розглядаються судом в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Визнання особи померлою є крайньою мірою та потребує встановлення всіх об`єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи. Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 638/18251/16-ц.

Суддя також звертає увагу, що за правовими наслідками оголошення фізичної особи померлою прирівнюється до правових наслідків, які настають у разі смерті фізичної особи, а саме: на майно такої особи відкривається спадщина. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (ч.2 ст.47 ЦК України).

Виходячи з цього, заінтересованими особами у даній справі мають бути усі спадкоємці особи, якщо вони є, чи відповідна територіальна громада.

При визначенні кола заінтересованих осіб слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про оголошення особи померлою.

Заявником по тексту заяви вказано, що інших спадкоємців, окрім нього немає, проте в якості заінтересованих осіб не зазначена відповідна територіальна громада.

Підставами для визнання фізичної особи померлою є сукупність юридичних фактів, до яких включаються:

- відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання. При цьому слід мати на увазі, що у фізичної особи може бути декілька місць проживання, тому відповідні дані повинні перевірятись за всіма відомими місцями проживання цієї особи;

- відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості. Встановлення цих обставин відбувається шляхом надіслання запитів до житлово-експлуатаційних організацій, органів внутрішніх справ, органів місцевого самоврядування, за останнім місцем проживання відсутнього.

- сплив трирічного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

- наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи померлої.

При зверненні до суду заявником не зазначено обставини, що вказують безпосередньо на наявність підстав вважати фізичну особу померлою, окрім її віку на даний час, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. У заяві не вказано конкретних фактів, що дали б підстави вважати особу померлою. Крім того, у заяві не зазначено, які саме заходи вживалися для визначення місця проживання чи перебування особи з моменту її зникнення, а саме з 1965 року, окрім адвокатських запитів від 03.03.2025 та відповідей на них.

Заявником зазначено, що його батько звертався у травні 1965 року до правоохоронних органів за фактом зникнення сестри ОСОБА_2 , проте результати розгляду заяви йому невідомі, однак жодних доказів на підтвердження вказаного факту до суду не надано.

Також не вказано чи заводилася розшукова справа відносно ОСОБА_2 , чи була вона оголошена безвісно відсутньою.

Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою, у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 638/18251/16-ц.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що громадянин може бути оголошений у судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Системний аналіз ч. 1 ст.46, ст.47 ЦК України, ч. 1 ст. 306 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Слід зазначити, що відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18).

Також суддя звертає увагу, що заявник просить визнати ОСОБА_2 померлою та днем смерті вважати день набрання рішенням суду законної сили, тобто 2025 рік, проте у заяві зазначає, що його батько за життя прийняв спадщину після померлої ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 склав заповіт на його ім`я, тобто вже у 2019 році батько заявника ОСОБА_3 вважав, що його сестра ОСОБА_2 померла та прийняв спадщину на частку житлового будинку, яка належала їй на праві приватної власності, проте не оформив своїх спадкових прав.

Таким чином, заявнику слід зазначити в якості заінтересованої особи відповідну територіальну громаду, надати відомості щодо звернення заявника до правоохоронних органів з заявою щодо розшуку та відомості, які ним отримані; відомості про заходи, які вживалися особисто заявником для визначення місця перебування ОСОБА_2 з моменту її зникнення, а також усунути інші недоліки та надати відомості з урахуванням мотивувальної частини ухвали судді.

За вимогами ч. 1 ст.177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Пункт 29 згаданого положення вказує, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету.

Крім того, відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У порушення наведених норм представником заявника не додано доказів того, що у заінтересованих осіб зареєстрований електронний кабінет у системі «Електронний суд» та направлення останнім копії заяви та додатків до неї на адресу електронного кабінету, зареєстрованого в системі «Електронний суд», або доказів надсилання заінтересованим особам листом з описом вкладення копій поданих до суду документів.

Відповідно до ч. 2 ст.95 ЦПК письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

При цьому, також відсутні відомості про направлення заінтересованим особам поштою копії заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суддя зауважує, що залишення заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

За таких обставин, суд вважає заяву такою, що не відповідає вимогам ст.ст.175 ЦПК України та пропонує заявнику:

1) зазначити в якості заінтересованої особи відповідну територіальну громаду, надати відомості щодо звернення заявника до правоохоронних органів з заявою щодо розшуку та відомості, які ним отримані; відомості про заходи, які вживалися особисто заявником для визначення місця перебування ОСОБА_2 з моменту її зникнення, а також усунути інші недоліки та надати відомості з урахуванням мотивувальної частини ухвали судді.

2) подати докази того, що у заінтересованих осіб зареєстрований електронний кабінет у системі «Електронний суд» та направлення останнім копії заяви та додатків до неї на адресу електронного кабінету, зареєстрованого в системі «Електронний суд», або доказів надсилання заінтересованим особам листом з описом вкладення копій поданих до суду документів;

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175,177,185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України, Холодногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання фізичної особи померлою - залишити без руху.

Надати заявнику строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити заявнику, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: Вячеслав ПАШНЄВ