Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2568/24 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №283/2568/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленко В.В. в м. Малин Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №3957787 від 05.09.2023 у загальному розмірі 69 718,29 грн., з яких: сума кредиту 9 999,99 грн., сума процентів за користування кредитом нарахованих первісним кредитором 47 718,30 грн., сума процентів за користування кредитом нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - 12 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 05.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №3957787 про надання споживчого кредиту. Вказує, що згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн (п.1.2. кредитного договору); строк кредиту 350 днів, з 05.09.2023 по 20.08.2024. Стверджує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 , про що є довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів. Зазначає, що відповідач 21.09.2023 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 1280 грн та на оплату тіла кредиту у сумі 0,01 грн.

Зазначає, що 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №24/05/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, що не заборонено кредитним договором. Вказує, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його телефонний номер відповідного повідомлення. Зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 9 999,99 грн тіло кредиту, 47 718,30 грн - сума процентів за користування кредитом нарахованих первісним кредитором та 12 000 грн сума процентів за користування кредитом нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі, а також стягнути 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року замінено найменування позивача у даній цивільній справі з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість в розмірі 69 718,29 грн., з яких : - 9 999,99 грн заборгованість за кредитом; - 47 718,30 грн заборгованість за процентами, нарахованих первісним кредитором; - 12 000,00 грн заборгованість за нарахованими процентами за 60 календарних днів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»: судові витрати у розмірі 2422,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою. Наголошує на тому, що він не укладав договір позики, який долучив позивач в якості копій до позовної заяви, не погоджував проценту ставку та інші умови кредитування. Вказує, що жоден доказ не підтверджує, що він ознайомився та погодився з умовами договору. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, направлення його на мобільний номер телефону, підтвердження пропозиції щодо укладення договору. Вказує, що нараховані проценти є завищеними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності. Зазначає, що заборгованість за нарахованими процентами у сумі 47 718,30 є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Звертає увагу на те, що нарахування відсотків поза межами строку дії договору є порушенням вимог чинного законодавства. Вказує, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у заявлених в позові сумах. Зазначає, що в матеріалах справи не містяться жодних належних та допустимих доказів щодо перерахування коштів на його картковий рахунок. Звертає увагу на те, що з наявних в матеріалах справи документів не вбачається, що гонорар в сумі 5000 грн стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості відносно нього, а тому відсутні правові підстави для стягнення з нього витрат на професійну (правничу) допомогу. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

10 квітня 2025 року на адресу суду від представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» - Крюкової М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що кредитний договір укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання та процедура укладання якого детально описана в позовній заяві. Вказує, що на підтвердження укладання договору №3957787 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Лінеура Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «X066», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Вказує, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Вважає, що апелянтом не наведено жодних аргументів про будь-які порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, рішення у даній цивільній справі є законним та обґрунтованим, докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Також просить стягнути 8000 грн витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 05 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений договір №3957787 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 10 000 грн терміном на 350 днів, а споживач одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

У відповідності до п.п.1.1 кредитного договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства.

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х066 05.09.2023 22:17:43.

Згідно з п.1.4 договору стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

Згідно з п.1.4.2 договору знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується на відповідних умовах, визначених договором, а саме за умови оплати до 30 вересня 2023 року суми коштів, не меншої суми платежу, визначеного у графіку платежів. У випадку не виконання цих умов, користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.5.1 договору орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 37 133,37% річних, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 15 268,97% річних.

Пунктом 1.6.1. договору визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою 80 000 грн., за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 77 000 грн.

Додатком №1 до вказаного договору погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати.

У пунктах 2.1, 2.5 договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 . Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.9.7.1 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (п.п.9.9 Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х066, в якому містяться аналогічні умови щодо суми, строку кредиту та процентів.

На підтвердження фактичного переказу коштів позивачем до позову додано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1087-3105 від 31.05.2024 та лист АТ «Універсал Банк» про перерахування коштів, яким підтверджується проведення 05.09.2023 платежу у розмірі 10 000 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 .

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» як фактором було укладено договір факторингу №24/05/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №3957787, укладеним з ОСОБА_1 .

Про укладення вказаного договору відповідач був повідомлений шляхом направлення на його фінансовий номер мобільного телефону відповідного повідомлення.

Згідно витягу з Реєстру боржників (додаток №1) до договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 слідує, що заборгованість боржника під порядковим номером 1757 ОСОБА_1 за кредитним договором №39577787 становить 57 718,29 грн з яких: 9 999,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 718,30 грн - сума заборгованості за відсотками.

З акту-прийому передачі реєстру боржників від 24.05.2024 за договором факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 слідує, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали цей акт на виконання п. 1.2. укладеного договору факторингу, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 5647, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №3957787 від 05.09.2023 станом на 24.05.2024 ОСОБА_1 має борг у розмірі 57 718,29 грн., з яких: - сума боргу за тілом кредиту 9999,99 грн та сума боргу за відсотками 47 718,30 грн. Вбачається, що відсотки нараховані до 24.05.2024.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №3957787 від 05.09.2023 за 60 календарних днів (з 24.05.2024 по 22.07.2024) ОСОБА_1 має також заборгованість за відсотками у розмірі 12 000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Встановлено, що 05 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3957787.

Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Х066.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надало суду копію зазначеного вище договору про надання споживчого кредиту №3957787 від 05.09.2023.

Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі5.

У справі, що переглядається встановлено, що відповідач уклав із ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х066), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з п.1.4 договору стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

Згідно з п.1.4.2 договору знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується на відповідних умовах, визначених договором, а саме за умови оплати до 30 вересня 2023 року суми коштів, не меншої суми платежу, визначеного у графіку платежів. У випадку не виконання цих умов, користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.5.1 договору орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 37 133,37% річних, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 15 268,97% річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №3957787 від 05.09.2023 станом на 24.05.2024 ОСОБА_1 має борг у розмірі 57 718,29 грн., з яких: - сума боргу за тілом кредиту 9999,99 грн та сума боргу за відсотками 47 718,30 грн. Вбачається, що відсотки нараховані до 24.05.2024.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №3957787 від 05.09.2023 за 60 календарних днів (з 24.05.2024 по 22.07.2024) ОСОБА_1 має також заборгованість за відсотками у розмірі 12 000 грн.

Відповідачем не спростовано надані позивачем розрахунки заборгованості.

Також відповідач не оспорював кредитний договір в частині розміру відсотків за користування кредитом у судовому порядку.

Відтак, оскільки умовами договору №3957787 про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено строк його дії до 20.08.2024, то позивачем правомірно нараховано відсотки у межах строку дії договору, за погодженою сторонами відсотковою ставкою, а саме за період з 05.09.2023 по 30.09.2023 0,8% та за період з 01.10.2023 по 22.07.2024 2,00%.

Таким чином, відповідно до розрахунків заборгованості, ОСОБА_1 у період з 05.09.2023 по 22.07.2024 має заборгованість за тілом кредиту у сумі 9 999,99 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахованих первісним кредитором у розмірі 47 718,30 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у сумі 12 000 грн., а всього 69 718,29 грн., що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Капітал»».

Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 05.09.2023 кредитного договору №39577787, відсутність сплати боргу, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 9 999,99 грн., відсотків за користування кредитом нарахованих первісним кредитором у розмірі 47 718,30 грн та процентів за користування кредитом нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у сумі 12 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ ФК «Фінтраст Капітал»» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у ОСОБА_1 грошового зобов`язання та заборгованості за ним перед позивачем.

Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом із нарахованими процентами за користування кредитом вчасно не повернув, внаслідок чого виникла спірна заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Капітал».

Не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку, оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт переказу грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджений листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1087-3105 від 31.05.2024 та листом АТ «Універсал Банк» про перерахування коштів, з яких вбачається проведення 05.09.2023 платежу у розмірі 10 000 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 .

Натомість, відповідач не надав доказів того, що на його картку НОМЕР_1 не було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн.

Також відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на його рахунок, враховуючи, що ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» не є банківською установою. Тобто ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу заявлену у відзиві на апеляційну скаргу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правова (правнича) допомога ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» в суді апеляційної інстанції надавалася адвокатом Крюковою М.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022.

Згідно п.3.1 договору оплата за надані послуги складається із суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі.

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді апеляційної інстанції надано довіреність у порядку передоручення від 16.08.2024, ордер серії АН №1622303 від 11.02.2025, договір про надання правничої (правової) допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29.08.2018, платіжну інструкцію №4389 від 09.04.2025 про оплату послуг адвоката та звіт від 09.04.2025 про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022, з якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 8000 грн., з яких правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу 4год/8000 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в звіті від 09.04.2025, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» з ОСОБА_1 2000 грн судових витрат на правничу (правову) допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»» 2000 грн витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді