КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3924/23 Головуючий у 1 інстанції: Притула Н.Г.
Провадження №22-ц/824/360/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Журба С.О., Писана Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (в подальшому АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг 02.02.2017 підписавши Заяву №б/н, на підставі якої отримав кредитні кошти.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором в частині повернення грошових коштів порушив та кошти згідно умов договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 16.11.2022 року в розмірі: 209 214,42 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 832,87 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 755,19 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а всього заборгованість становить 241 802,48 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.02.2017 станом на 16.11.2022 в розмірі 241 802,48 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 627,04 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 10 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення договору діяли саме ці умови, а не інші.

Вважає, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 02.02.2017, не зазначено ані строків повернення грошових коштів, ані процентної ставки, ні інших умов такого договору.

Банк не звертався до відповідача з будь-якими вимогами про дострокове розірвання в односторонньому порядку договору та дострокове повернення всієї суми заборгованості, отже строк виконання заборгованості не настав.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги наявності форс-мажорних обставин, у зв`язку із повномасштабним вторгненням зс рф в Україну, що спричинило значні фінансові труднощі відповідача.

15.01.2024 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки ОСОБА_1 погодився з тим що, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в банку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, про ознайомлення з чим свідчить підпис відповідача у вказаній заяві. Також зазначає, що строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів, зазначених у Тарифах. Крім того вказує на те, що форс-мажор, як обставина непереборної сили потребує доведення, адже саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому суд першої інстанції вбачав наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та процентів в загальному розмірі 241 802,48 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Встановлено, що 02.02.2017 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за якою банк встановив ОСОБА_1 кредитний ліміт.

Відповідач здійснюючи електронний підпис в банку погодився з тим, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема, із обов`язком знайомитись самостійно із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку www.privatbank.ua.

Матеріали справи містять довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 31.03.2020 відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000, 00 грн.

Крім того, як вбачається з наданої позивачем довідки, 24.04.2018 відповідач отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку MasterCard World Black Edition № 5221…. НОМЕР_1 , терміном дії до 04/21; 29.04.2021 отримаd кредитну картку MasterCard World Black Edition № НОМЕР_2 …. НОМЕР_3 , терміном дії до 04/24 (а.с. 16).

Згідно з виписки по рахунку відображений рух коштів по картковим рахункам відповідача за період з 24.04.2018 по 21.11.2022, з нарахуванням певних відсотків, отримання відповідачем коштів та розпорядження ними, а також невчасне погашення заборгованості по тілу та відсоткам, що призвело до утворення простроченої заборгованості (а.с. 95-131).

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім анкети-заяви, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначений порядок нарахування відсотків та штрафних санкцій (а.с. 18-21, 22-26, 27-83).

Станом на 16.11.2022 загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором від 02.02.2017 становить 241 8002, 48 грн, з яких: 209 214, 42 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9 832,87 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 755,19 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 02.02.2017, не зазначено ні строків повернення грошових коштів, ні процентної ставки, ні інших умов такого договору, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені доводи суперечать матеріалам справи.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про настання надзвичайної ситуації та форс-мажорної обставини, оскільки форс-мажор, як обставина не переборної сили потребує доведення і належного правового оформлення, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач не мав змоги сплачувати заборгованість саме через вказану форс-мажорну обставину (вторгнення зс рф в Україну, що спричинило складне фінансове становище відповідача) та повідомив про це належним способом банк.

За умовами кредитного договору клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його користування, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, не надав контр розрахунку.

Таким чином судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба