КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1165/2025
справа №372/267/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зінченко О.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, -

встановив:

У січні 2024 року ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Вимоги позову мотивує тим, що 18 червня 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит.

За умовами укладеного договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 8 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.3 договору про споживчий кредит установлено, що позика надається строком на 30 днів.

Позивачем в порядку встановленому у пункті 1.4 договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідачки перерахована сума позики в розмірі 8 000,00 гривень, що підтверджується повідомленням №243/12 від 21 грудня 2023 року ТОВ "Платежі Онлайн", яке надає позивачу ТОВ "ВЕЛЛФІН" технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів.

Таким чином, позивач належним чином виконав умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит із сплати основного боргу та процентів.

Вказує, що відповідно до пунктів 1.1, 1.5 Договору про споживчий кредит загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 21 грудня 2023 року становить 24 000,00 гривень, з яких 8 000,00 гривень - основний борг; 16 000,00 гривень - заборгованість по відсоткам.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВЕЛЛФІН" заборгованість за договором про споживчий кредит №1593087 від 18 червня 2021 року у розмірі 24 000,00 гривень. Стягнути судовий збір.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит №1593087 від 18 червня 2021 року у розмірі 24 000,00 грн та судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 684 грн, а всього 26 684 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги Правила надання грошових коштів у формі позики у ТОВ "ВЕЛЛФІН", затверджені наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" №2-1 від 27 жовтня 2015 року, якими на час виникнення спірних правовідносин регламентувався порядок отримання та надання позики.

Вказує, що у пункті 4.9 цих Правил визначено надання позицій шляхом використання одноразового ідентифікатора, який має декілька встановлених у Правилах ознак. Електронний цифровий підпис є лише одним із трьох можливих шляхів укладення договорів відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" поруч з електронним підписом, одноразовим ідентифікатором та аналогом власноручного підпису, а тому скаржниця уважає, що посилання в оскаржуваному рішенні на норми Закону України "Про цифровий підпис", враховуючи, що при укладанні договорів на сайті ТОВ " ВЕЛФІН " діє інший механізм підписання договорів, є помилковим.

Згідно з визначеним сторонами графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 11 600,00 грн, з яких: 3 600,00 грн сплата відсотків за користування позикою за період із 18 червня 2021 року по 17 липня 2021 року.

Зазначає, що станом на момент закінчення строку кредитування розмір заборгованості за кредитним договором склав 11 600,00 грн, із яких 8 000,00 грн неповернутий кредит і 3 600,00 грн проценти.

Уважає, що саме така сума має бути стягнута із відповідачки.

Звертає увагу, що після спливу строку кредитування позивач не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом, відтак вимоги про стягнення відсотків, що нараховані після 18 липня 2021 року, є необґрунтованими.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в частині розміру заборгованості за договором позики та судового збору змінити.

11 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ВЕЛЛФІН" на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження факту виникнення правовідносин.

Зазначає, що згідно пункту 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до таких умов: 1.8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1.8 процента від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору.

Відповідачка не виконувала умови кредитного договору, відтак станом на 07 червня 2024 року заборгованість за договором позики становить 24 000,00 гривень, з яких 8 000,00 гривень - основний борг; 16 000,00 гривень - заборгованість по відсотках.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції установив факт укладення договору позики та вказав, що внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору відповідачка має заборгованість у розмірі 24 000,00 гривень, з яких 8000,00 грн основний борг, 16 000,00 грн заборгованість по відсоткам, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, код 39952398 та є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 27 жовтня 2015 року (а.с. 6-7).

Порядок отримання та надання позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» регламентовано Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30 грудня 2020 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua (а.с. 8-14).

Згідно пункту 3.1 Правил Товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно пункту 4.2 Правил заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Згідно пункту 6.2 Правил у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений у заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору про споживчий кредит.

Згідно пункту 6.3 Правил у разі отримання договору про споживчий кредит засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір про споживчий кредит з Товариством в особистому кабінеті.

Згідно пункту 6.7 Правил заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі про споживчий кредит та на всіх наступних договорах про споживчий кредит, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником.

Згідно пункту 6.8 Правил заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору про споживчий кредит з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету.

Відповідачка ОСОБА_1 18 червня 2021 року оформила заявку для отримання позики в розмірі 8000 грн, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідачки з офіційного веб-сайту ТОВ «ВЕЛЛФІН» https://creditup.com.ua (а. с. 32 - 37).

Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника.

На підставі заповненої відповідачкою заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 18 червня 2021 року укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 1593087 (а.с. 15-20).

Згідно пункту 1.1 договору позикодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору.

Згідно пункту 1.2 позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно пункту 1.3 договору строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору) до 18 липня 2021 року.

Згідно пункту 1.4 договору цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Згідно пункту 1.5 договору строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1 протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно пункту 1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених у пункті 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно пункту 1.7 договору деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1 договору та реальна річна процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом zs8464 (аналог власноручного підпису) (а.с. 20).

Додатком до договору про споживчий кредит №1593087 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 20).

Позивачем виконано умови договору щодо зарахування коштів, що підтверджується даними інформаційної довідки, згідно якої ТОВ "Платежі Онлайн" як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція щодо зарахування 8 000,00 гривень (а.с. 31).

За правилом частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині того, що спірні правовідносини регламентувались Правилами надання грошових коштів у формі позики у ТОВ "ВЕЛЛФІН", затверджених наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" №2-1 від 27 жовтня 2015 року, колегія суддів зазначає про таке.

Установлено, що договір про споживчий кредит №1593087 укладено 18 червня 2021 року.

Матеріали цивільної справи містять Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ "ВЕЛЛФІН", затверджені наказом №60 від 30 грудня 2020 року (далі - Правила №60).

Ураховуючи те, що договір про споживчий кредит укладено після затвердження Правил №60, посилання скаржниці в цій частині є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині посилання суду першої інстанції на положення Закону України "Про електронний цифровий підпис", колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до відомостей сайту Верховної Ради України 22 травня 2003 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про електронний цифровий підпис", який втратив чинність 07 листопада 2018 року.

Із змісту оскаржуваного рішення убачається, що таке не містить посилання на положення Закону України "Про електронний цифровий підпис", як помилково стверджує скаржниця у своїй апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що заборгованість за кредитом має становити 11 600,00 гривень, з яких 8 000,00 гривень - тіло кредиту; 3 600,00 гривень - проценти за користування кредитом, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно пункту 1.5 договору строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1 протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Установлено, що договір споживчого кредиту №1593087 укладено 18 червня 2021 року. Термін повернення наданого кредиту - 18 липня 2021 року.

Отже, у межах строку кредитування підлягало повернення 12 320,00 гривень ((8 000,00 гривень (сума наданого кредиту) х 1,8% (процентна ставка) х 30 (строк кредитування) + 8 000,00 (тіло).

Зазначена сума відображена у додатку до договору (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо обов`язку повернення відповідачкою 11 600,00 гривень є безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині протиправного нарахування процентів за користування кредитом поза строком кредитування, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно пункту 1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пункті 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, пунктом 1.5.2 Договору від 18 червня 2021 року № 1593087 встановлено розмір процентної ставки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Отже, відповідачці після 18 липня 2021 року правомірно нараховані відсотки згідно частини 2 статті 625 ЦК України відповідно пункту 1.5.2 договору, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що суперечать умовам укладеного договору та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова