КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 752/4058/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8044/2025Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200426050 від 04.01.2016 у загальному розмірі 68 272,68 грн., яка складається з: суми заборговності - 44 479,37 грн., суми інфляційних втрат - 19 786,89 грн., суми 3 % річних - 4 006,42 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 04.01.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200426050 щодо кредитування, за умовами якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 17 300 грн, з встановленим строком користування з 04.01.2016 по 04.01.2019, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитом.

20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договорами № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором.

23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, однак відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Вказував, що станом на 13.02.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 44 479,37 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14 188,96 грн., заборгованість за відсотками - 30 290,41 грн., яка розрахована станом на дату укладання договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.01.2025 у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 176-178).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд у своєму рішенні суперечить власним висновкам щодо наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з цим, суд не надав оцінку наявним доказам у вигляді поданих виписок з особового рахунку відповідача, а також витягу з реєстру боржників як належного та допустимого доказу по справі.

Вказує, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженнями виконаних за день операцій, отже суд мав можливість дослідити розмір заборгованості, оскільки виписка по рахунку є безперечним доказом наявності заборгованості. При цьому, до суду подавався також розрахунок 3 % річних та інфляції із зазначенням періоду нарахування.

Зазначає, що до суду було надано витяг з реєстру до договору факторингу, водночас було відступлено права вимоги по 109 642 кредитному договору, відтак надання додатку № 1 до договору було б надмірно об`ємним для матеріалів справи, однак додаток доступний на публічному сайті, що не взяв до уваги суд першої інстанції (т. 2 а.с. 185-187).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

17.03.2025 до апеляційного суду надійшов відзив відповідачки на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між банком, правонаступником якого є позивач, кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує у повному обсязі та станом на 13.02.2024 має перед позивачем заборгованість у розмірі 44 479,37 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 14 188,96 грн., заборгованість за відсотками - 30 290,41 грн.

При цьому, на підтвердження укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 позивачем надано заяву (оферту) № 200426050, анкету № 2233489 від 04.01.2016, тарифи по продукту «Visa Platinum CashBack/Зарплатна» від 04.01.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 04.01.2016, договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK200426050 від 04.01.2016, розписку про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 04.01.2016.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як встановив суд першої інстанції, 04.01.2016 ОСОБА_1 підписала заяву (оферту) № 200426050, згідно якої пропонувала ПАТ «Банк Михайлівський» на умовах, викладених в заяві, умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, зазначених в заяві та тарифах по картах банку укласти з ним кредитний договір та договір про надання та використання платіжної картки. Цього ж дня, ОСОБА_1 підписала Анкету № 2233489, розписку про отримання платіжної картки та Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту.

При цьому, у поданій заяві ОСОБА_1 укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого:

відкрити на її ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійсюватися з використання електронного платіжного засобу (валюта рахунку-гривня), що призначений для зарахування заробітної плати, соціальних та інших виплат, але не виключно та буде використовуватись в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку;

випустити на її ім`я платіжну картку, тип якої вказаний в ОП Заяви;

для здійснення операцій за Рахунком Картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, встановити кредитний ліміт, в межах якого клієнт має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого Банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування Рахунку Картки.

Зазначена заява (оферта) № 200426050 підписана представником Банку та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 125).

У зазначеній заяві (оферті) № 200426050 в основних параметрах заяви зазначено рахунок: НОМЕР_7. При цьому, у розписці про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 04.01.2016, ОСОБА_1 підтвердила, що нею було отримано платіжну картку № НОМЕР_1 , а також вона ознайомлена із умовами надання та обслуговування платіжних карток, ПАТ «Банк Михайлівський» та Тарифами (т. 2 а.с. 129).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

На підтвердження заборгованості та її розміру ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду виписки по особовим рахункам, сформовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (том 1 а.с. 11-250А, том 2 а.с. 1-109, 135-141), а також на підтвердження факту отримання відкриття рахунку та видачі платіжної картки надано розписку про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 04.01.2016.

В той же час, з наданих виписок убачається рух коштів по рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 .

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання відповідачкою кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий Банком на виконання заяви (оферти) № 200426050, який вказаний у розписці про отримання платіжної картки від 04.01.2016, що дозволяло б однозначно встановити отримання нею кредитних коштів, матеріали справи не містять.

Наявні в матеріалах справи виписки містять рух коштів по іншим картковим рахункам, які не узгоджуються із рахунком, який зазначений у заяві (оферті) № НОМЕР_6 та у розписці про отримання платіжної картки та/або пін-коду від 04.01.2016, про що указував суд першої інстанції, посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження наявності суми боргу і його розміру.

Таким чином, апеляційний суд, з урахуванням висновків суду першої інстанції, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що виписки по рахунку є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Доводи ТОВ «Діджи Фінанс» щодо того, що суд першої інстанції не надав оцінку наданому розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат у сукупності з випискою, є безпідставними, оскільки позивач не надав суду детальний розрахунок заявленої суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто на підставі розрахунку заборгованості та виписки суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості.

Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів відступлення права вимоги.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Суд першої інстанції встановив, що 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайловський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, за умовами якого ПАТ «Банк Михайловський» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, за що сплатило суму фінансування. При цьому, згідно п. 1 зазначеного договору, банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, зазначеного додатку до суду надано не було, тому право вимоги позивача до відповідача належним чином не було підтверджено. Зважаючи на це, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що додаток № 1 до договору у повному обсязі доступний на публічному сайті, що не взяв до уваги суд першої інстанції, посилаючись на надання до суду витягу з додатку № 1 до договору, оскільки позовна заява не містить посилань на те, що зазначений додаток доступний на публічному сайті, а також, як вже було зазначено, матеріали справи не містять зазначеного витягу з додатку № 1 до договору.

Інші доводи апеляційної скарги, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова