Справа № 472/1231/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2025 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Тустановського А.О.,

за участю секретаря - Маслюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооператива "Україна" в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни, Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2024 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів Сільськогосподарського виробничого кооператива "Україна" в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни, Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що 13 травня 2005 року між ними та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Україна» в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни був укладений Договір купівлі-продажу майна банкрута, відповідно до якого за 8000 грн. придбали у продавцянежиле приміщення 4-х рядний корівник, розташований в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області.

На виконання умов Договору ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сплатили визначену договором вартість купленого майна, а саме: 13 травня 2005 р., 13 травня 2005 року та 2 вересня 2005 року в касу кооперативу грошові кошти, відповідно, 3000 гривень, 3000 гривень та 2000 гривень.

Пунктом 2 розділу 1 Договору встановлено: «Право власності на майно переходить до Покупців з моменту повної оплати вартості майна», а отже з 2 вересня 2005 року дати повної оплати вартості купленого майна Позивачі фактично набули право власності на куплене майно, але СВГК «Україна» в особі ліквідатора Черепенко В. Г. від нотаріального посвідчення Договору ухилилося.

Прийнявши куплений 4-х рядний корівник у своє володіння, після оплати його вартості 12 вересня 2005 року позивачі уклали між собою в простій письмовій формі Договір про визначення розмірів часток співвласників у ньому та порядку користування майном. З того часу позивачі спільно володіють купленим корівником та кожен з них використовує за власним розсудом виділену йому частину.

Оскільки між сторонами було досягнуто домовленостей щодо усіх істотних умов Договору, відбулося виконання договору, але продавець ухилився від його документального оформлення - нотаріального посвідчення, тому права позивачів на придбане можливо захистити виключно в судовому порядку шляхом визнання договору дійсним та визнання за позивачами права власності на нежитлову будівлю.

Позивачі та представник позивачів не з`явилися до зали судового засідання, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача СВК «Україна» Черепенко В.Г. відповідно до ч. 7 ст. 14 ЦПК України про час та місце розгляду справи повідомлялася через систему «Електронний суд», до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області Стаднічук А.І. не з`явився до зали судового засідання, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, від сторони позивачів не надходило заяв про відкладення судового розгляду, а від сторони відповідачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 13 травня 2005 року між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Україна» в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни, яка діяла на підставі Постанови Господарського суду Миколаївської області від 21 вересня 2004 року було укладено Договір купівлі продажу нежилого приміщення 4-х рядного корівника, розташованого в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області. (а.с.15).

На виконання п. 2.1. Розділу 2 Договору куплене майно 13 травня 2005 року було передано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Актом прийому передачі майна (а.с.16).

Пунктом 2.2. розділу 2 Договору було встановлено крайній строк сплати Покупцями вартості купленого майна до 10 вересня 2005 року.

В рахунок виконання взятих на себе зобов`язань позивачами 13.05.2005 р. та 02.09.2025 р. було передано готівкою в касу СГВК «Україна» гроші в розмірі 3000 грн., 3000 грн., 2000 грн. що разом становить 8000 грн.,що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів № 1 від 13 травня 2005 року, № 2 від 13 травня 2005 року та № 3 від 2 вересня 2005 року. З вказаного часу позивач володіє та користується майном як власник (а.с.17).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

12 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою Договір про визначення розмірів часток співвласників у ньому та порядку користування майном. З того часу позивачі спільно володіють купленим корівником та кожен з них використовує за власним розсудом виділену йому частину.

З 13 травня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безперервно та відкрито володіють купленим майном, несуть тягар його утримання, що підтверджується, зокрема:

- рішенням виконавчого комітету Подільської сільської ради № 25 від 23 жовтня 2015 р. «Про присвоєння поштової адреси» з якого вбачається, що за заявою позивачки ОСОБА_1 корівнику 4-х рядному, розташованому в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.19);

- довідкою Подільського старостинського округу Веселинівської селищної ради 22.11.2021 № 37/04-03 з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користується нежитловою будівлею (корівнику 4-х рядний), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до квитанції по сплаті орендної плати за 2019 2021 роки користується даною будівлею відповідно з 2019 р. по теперішній час (а.с.20);

- договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 01.09.2021 р. з якого вбачається, що позивачам в особі позивачки ОСОБА_1 . Веселинівською селищною радою на умовах договору про встановлення строкового сервітут надано право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 для 01.09.2021, для обслуговування нежитлової будівлі (а.с.21-22);

- додатковою угодою про внесення змін до Договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 01.09.2021 р. від 29.08.2022 р. (а.с.23);

- додатковою угодою про внесення змін до Договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 01.09.2021 р. від 26.01.2023 р.(а.с.24).

За замовленням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31.01.2017 р. Веселинівською філією КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» було проведено первинну інвентаризаційно-оцінювальну роботу нежитлової будівлі корівника та виготовлено технічний паспорт на неї (а.с.25-31).

Згідно довідки Веселинівської філії ММБТІ № 28 від 05.04.2021 р. співвласниками будівлі є: ОСОБА_1 на 785/1000 частин нежитлової будівлі площею 1345,8 м2 та ОСОБА_2 на 215/1000 частин нежитлової будівлі площею 368,1 м2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2005 р. (а.с.32).

Крім того, позивачі звернулися до Центру надання адміністративних послуг Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області з питання про реєстрацію права власності на куплене майно, де їм у цьому було відмовлено та селищним головою Румянцевим О. надано роз`яснення №4317-10-2024 від 14.10.2024 р., з якого вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного Кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого майнового права (а.с.33).

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 21 вересня 2004 р. визнано боржника СГВК «Україна» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.36).

На протязі тривалого часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вживали заходів до узаконення свого права власності на куплений корівник, але в цьому їм перешкоджала та обставина, що в день укладення Договору сторона продавця СВК «Україна» ухилилася від його нотаріального посвідчення, а в подальшому 22.12.2005 р. Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області на виконання Постанови Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2004 р., яким СГВК «Україна» було визнано банкрутом та ліквідовано, було проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи за записом 600062, що підтверджується інформаційною довідкою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у зв`язку з чим ліквідатор Черепенко Вікторія Григорівна після завершенням процедури припинення юридичної особи(тобто, виконання покладених на неї Господарським судом Миколаївської області обов`язків) втратила свої повноваження ліквідатора (а.с.39).

Крім того, з повідомлень архівного відділу № 1 Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області від 22.10.2024 № 140/05-08 та Державного архіву Миколаївської області від 06.11.2024 № А-1393/03-06, які були надані на запит адвоката Гусарова С.Д. вбачається, що документи щодо інвентаризації та оцінки майна банкрута сільськогосподарського виробничого кооперативу Україна с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області (ліквідаційний баланс) до архівів на зберігання не надходили.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 392 ЦК України встановлено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається інше особою.

Стаття 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності на нежитлове приміщення позивачі набули на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочину і маються підстави для визнання за ними цього права.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу нерухомого майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 220, 328, 392, 638 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооператива "Україна" в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни, Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі 4-х рядного корівника, розташованого в за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 13 травня 2005 року між ОСОБА_1 ,(РНОКПП: НОМЕР_1 ), і ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Україна», (), в особі ліквідатора Черепенко Вікторії Григорівни, яка діяла на підставі Постанови Господарського суду Миколаївської області від 21вересня 2004 року.

Визнати право власності на нежитлову будівлю 4-х рядного корівника, площею 1713,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ,(РНОКПП: НОМЕР_1 ), частка якої становить 785/1000 частин площею 1345,8 кв. м та ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ), частка якого становить 215/1000 частин площею 368,1кв. м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області А.О. Тустановський