Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/12573/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 Вінічука Олександра Миколайовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 830,30 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 22 січня 2024 року о 13.30 год у м. Житомирі, на вул. Коростишівська, 1-а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказує, що постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.02.2024 по справі №296/929/24 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 були застраховані в ПАТ «СК «УСГ» згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00423 від 10.01.2023 та додатку №1 до договору страхування №28-0197-00423 від 10.01.2023. Зазначає, що власник пошкодженого транспортного засобу «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 22.01.2024. Вказує, що ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 93 737,62 грн. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СК «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213968951, у зв`язку з чим АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «УСГ» в розмірі 57 907,32 грн. Враховуючи вищевикладене ПАТ «СК «УСГ» просило стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 830,30 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2025 року позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 830,30 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що учасники спірних правовідносин у даній справі мають декілька зобов`язань: - договірне зобов`язання між позивачем ПАТ «СК «УСГ» і потерпілим за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00423 від 10 січня 2023 року; - деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем ОСОБА_1 із завдання шкоди внаслідок ДТП; - договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_1 і АТ «СК «АРКС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що вимога ПАТ «СК «УСГ» до завдавача шкоди ОСОБА_1 не є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. Вважає, що позивачем і судом першої інстанції помилково здійснено кваліфікацію права вимоги ПАТ «СК «УСГ» як регресу.

Звертає увагу на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що відповідно до страхового акту №ДКК-85566 від 29.01.2024 розмір страхового відшкодування становить 93 737,62 грн. У свою чергу, згідно зі страховим полісом від 06 квітня 2023 року №ЕР213968951 страховиком відповідача зі страховим лімітом 160 000,00 грн було здійснено виплату страхового відшкодування страховику потерпілого лише в сумі 57 907,32 грн. Відтак вважає, що страхова компанія потерпілого, позивач по справі ПАТ «СК «УСГ» та страхова компанія відповідача АТ «СК «АРКС» не вирішили між собою спір в межах ліміту страхової відповідальності відповідача. Враховуючи вищевикладене просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, а також просить вирішити питання судових витрат (стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу).

01 квітня 2025 року на адресу суду від представника ПАТ «СК «УСГ» - Сечка С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Transit 460» державний номерний знак НОМЕР_3 пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Зазначає, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПАТ «СК «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00423 від 10 січня 2023 року та додатку №1 до договору страхування №28-0197-00423 від 10.01.2023 та сумою страхового відшкодування виплаченому за полісом №213968951, а саме: 93 737,62 грн 57 907,32 грн = 35 830,30 грн.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22 січня 2024 року о 13 год 30 хв у м. Житомирі, на вул. Коростишівська, 1-а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2024 року по справі №296/929/24 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до частини третьої ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 , були застраховані в ПАТ «СК «УСГ» згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0197-00423 від 10.01.2023 та додатку №1 до договору страхування №28-0197-00423 від 10.01.2023, які були чинні на момент дорожньо-транспортної пригоди.

22 січня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

На підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 26.01.2024, ремонтної калькуляції №PMG902 від 23.01.2024, рахунку на оплату №2559620 від 23.01.2024, страхового акту №ДККА-85566 від 29.01.2024, розрахунку суми страхового відшкодування від 29.01.2024, ПАТ «Страхова компанія «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь власника автомобіля «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 93 737,62 грн., що підтверджується копіями вказаних документів та копією платіжної інструкції №54441 від 29.01.2024.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СК «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213968951.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕЗ213968951 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн.

30 січня 2024 року ПАТ «Страхова компанія «УСГ» звернулося до АТ «СК «АРКС» із заявою на виплату (страхового) відшкодування в сумі 93 737,62 грн.

15 лютого 2024 року АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «УСГ» в розмірі 57 907,32 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №1037153 від 15.02.2024.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу затрати по виплаті суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 830,30 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У даній справі предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 35 830,30 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою особою - за договором добровільного страхування транспортних засобів; деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП та договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Отже, обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації виникає у винної у вчиненні ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у випадках, коли у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Відповідні підстави відмови страховика у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У справі, що переглядається встановлено, що розмір шкоди завданої власнику автомобіля «Ford Тrаnsіt 460» д.н.з. НОМЕР_2 була оцінено ПАТ «Страхова компанія «УСГ» у загальному розмірі 93 737,62 грн.

Відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у АТ «СК «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213968951, яке на письмову вимогу ПАТ «Страхова компанія «УСГ» сплатило 57 907,32 грн., замість особи, визнаної винною у ДТП (відповідача).

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що 15 лютого 2024 року АТ «СК «АРКС» виплатило ПАТ «Страхова компанія «УСГ» страхове відшкодування у сумі 57 907,32 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №1037153 від 15.02.2024, з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, тобто не у повному обсязі.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕЗ213968951 автомобіля «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн.

Відтак, відповідальність за виконання обов`язку ОСОБА_1 з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування, а саме 160 000 грн покладається на АТ «СК «АРКС».

Сам факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN Сrаftеr» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СК «АРКС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213968951 та часткова виплата суми страхового відшкодування у розмірі 57 907,32 грн не є належним доказом виконання АТ «СК «АРКС» своїх зобов`язань перед позивачем у повному обсязі.

Отже, за таких умов, ПАТ «Страхова компанія «УСГ» безпідставно звернулося до винної у ДТП особи, а саме ОСОБА_1 з вимогою сплатити різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП та виплаченої страховиком винної у ДТП особи суми страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Враховуючи вищевикладене, у позивача фактично виник спір не із ОСОБА_1 , як особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а з його страховиком АТ «СК «АРКС», яким було виплачено суму страхового відшкодування не у повному розмірі, пред`явлену позивачем, в межах страхового ліміту, а тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі.

Доводи позовної заяви про те, що залишок недоплаченого страхового відшкодування має відшкодовуватися безпосередньо винуватцем ДТП, тобто, відповідачем, є безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеними висновками суду та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та задоволення позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «УСГ».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

11 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 Вінічук О.М. направив заяву про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу. В поданій заяві представник зазначив, що ОСОБА_1 поніс витрати на оплату професійної правничої допомоги, надану адвокатським об`єднанням «Епсілон Груп» в сумі 7000,00 грн, зокрема написання апеляційної скарги 5000,00 грн; підготовка письмових пояснень - 2000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правничої допомоги, укладений 08.10.2024 між адвокатським об`єднанням «Епсілон Груп» та ОСОБА_1 ;

- додаткова угода №11-03/25 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.03.2025, укладеної між адвокатським об`єднанням «Епсілон Груп» та ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Вінічука О.М.;

- ордер на надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції від 21.03.2025 року;

- акт про приймання передачі правової допомоги (послуг) від 11.04.2025, розмір гонорару 7000,00 грн;

- звіт №1 до акту №11/04/25 від 11.04.2025 року: підготовка апеляційної скарги - 5000,00 грн; підготовка письмових пояснень 2000,00 грн.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 133,134, 137, 141 ЦПК України.

Згідно положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Виходячи з критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги обставини даної справи, колегія суддів вважає за можливе стягнути із ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а саме за підготовку апеляційної скарги.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то із ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 4542,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Вінічука Олександра Миколайовича задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн та судовий збір у розмірі 4542,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді