Номер провадження 2/754/702/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Тригуб О. О.

відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката Ванжули Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона з 10.05.2008 по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 . Вони за церковними канонами вступили в шлюб та повінчались, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували житло та разом проводили свій спільний час, в тому числі відпочинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачкою не надано відповідних документів на підтвердження їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставі наведеного вище позивачка просить встановити факт проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 10.05.2008 по 11.08.2023 ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

13.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. належним чином завірену копію спадкової справи № 28/2023, заведену після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

17.10.2024 до суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л., на виконання ухвали суду надійшла спадкова справа, заведена щодо майна померлого ОСОБА_5 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тригуб О. О. в судовому засіданні позов підтримували в повному обсязі. Подали до суду письмову промову в судових дебатах. Просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, що позивачка проживала разом з його покійним батьком, але позов не визнавав, оскільки не вважає їх проживання притаманне такому поняттю як проживання подружжя в законному шлюбі. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат Ванжула Я. В. в судовому засіданні позов не визнавали. Подали до суду письмову промову в судових дебатах. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 в судові засідання не з`являлася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

18.03.2025 у судовому засідання були допитані свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 давали в суді однакові свідчення, відповідно до яких пояснювали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно проживали разом довгий період часу як чоловік та дружина. Весь час вони були разом, займались спільними справами, мали спільний бюджет. ОСОБА_5 був священиком, настоятелем Храму, а ОСОБА_1 співала та керувала хором в храмі, і була його матушкою, тобто дружиною священика.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

10.01.1995 ОСОБА_5 розірвав шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 .

20.12.2005 ОСОБА_1 (шлюбне прізвище ОСОБА_10 ) розірвала шлюб з ОСОБА_11 , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від попередніх шлюбів мають повнолітніх дітей.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 був священиком (протоієрей ОСОБА_13), настоятелем Свято-Троїцької парафії с. Короп`є Козелецького району Чернігівської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, що підтверджується Указом керуючого Чернігівською єпархією Єпископом Чернігівським і Ніжинським Іларіоном.

Крім того під час розгляду справи суд беззаперечно встановив, що позивачка ОСОБА_1 з 2006 року служила регент-псаломщиком хору у Храмі Пресвятої Богородиці в селі Сокирин Козелецького району Чернігівської області, де і відбулось знайомство з ОСОБА_5 .

10.05.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повінчались в храмі Успенської Пресвятої Богородиці, що підтверджується Свідоцтвом про вінчання.

Згідно із Довідки № 453 від 21.08.2013 виданої Житлово-експлуатаційною конторою № 318 та Акту Начальника ЖЕД-318 від 16.02.2024, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до Накладної від 13.08.2023 ОСОБА_12 замовляла та оплачувала поминальний обід в Кафе «Володькова Дівиця» на загальну суму 14000,00грн та на підставі замовлення від 01.03.2024 був виготовлений та встановлений пам`ятник ОСОБА_5 (протоієрей ОСОБА_13 ).

31.08.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

22.07.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

22.07.2024 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудимою О. Л. було постановлено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин, неможливості встановити склад спадкоємців.

Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. звернулись сестра померлого ОСОБА_3 та син померлого ОСОБА_2 .

Як регламентовано положеннями ч. 1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Стаття 1264 ЦК України передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Установлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має значення для захисту матеріальних інтересів позивачки, в тому числі права на спадкування.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Суд вважає встановлений факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно проживали разом як чоловік та дружина. Були пов`язанні спільним побутом, який ґрунтувався на спільному бюджеті, що вбачається із належних та допустимих доказах які містяться в матеріалах справи, а саме: свідоцтво про вінчання, довідками з ЖЕД-318 (фактичне проживанням у квартирі разом із відповідачем, яка є власністю відповідача), фотокартками різних періодів життя, договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2542-2020F від 07.05.2020, декларацією на первинну медичну допомогу, документами на вирішення питання щодо поховання та показами свідків, тощо.

До того ж з фотокарток які додані до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період свого проживання разом мали спільний сімейний побут, проводили разом час, мали спільний відпочинок та духовні служіння, здавалися дружньою та щасливою родиною разом з дітьми.

Крім того, суд також бере до уваги свідчення свідків які зазначали, що позивачка ОСОБА_1 разом з померлим ОСОБА_5 дійсно проживали разом і достатньо тривалий час. Відносини між ними були дуже близькі та теплі, що відповідало притаманному поняттю - подружжя.

Таким чином у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Відомостей про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим доказам по справі.

У судовому засіданні стороною позивачки були надані послідовні та логічні пояснення і докази про проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 до самої його смерті, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги

Крім того суд звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були пов`язані богослужінням у Храмі, їх життя присвячене слідувати сумлінно церковним канонам. А тому з огляду на специфіку духовного служіння, укладення церковного шлюбу (вінчання) в православній традиції має надзвичайно важливе значення та розглядається не лише як релігійний акт, а як свідоме та публічне засвідчення наміру подружжя вести спільне життя.

Отже у випадку батюшки та матушки, обряд вінчання є обов`язковою умовою для перебування священнослужителя у сані та є офіційним підтвердженням створення сім`ї.

Тобто саме церковний шлюб (вінчання) свідчить про намір осіб жити спільно, вести спільне господарство, нести взаємну відповідальність та підтримку, що відповідає критеріям проживання однією сім`єю згідно з цивільним законодавством.

Канонічне право Православної Церкви перейняло з римсько-візантійського права визначення шлюбу і розвинуло його, базуючись на вченні Святого Писання та морального вчення Церкви. Таким чином поняття «шлюб» в традиції Православної Церкви прийнято за наступними поняттями: шлюб - це єднання чоловіка і жінки; шлюб - це співжиття протягом усього життя; шлюб - це взаємна участь в людському і божественному праві, а відтак - це Таїнство.

Саме в такому окресленні слід розуміти всі канони й правила православного церковного права про шлюб. Майже всі вони уточнюють і докладно пояснюють таке канонічне розуміння шлюбу.

Тому суд бере до уваги обряд вінчання між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як вагоме підтвердження фактичних сімейних відносин, оскільки це підтверджується не тільки спільним побутом, проживанням, а і репутацією у суспільстві як подружжя, яке сумлінно слідує церковним канонам.

Отже суд вважає встановленим факт, що позивачка спільно проживала з померлим ОСОБА_5 з 10.05.2008 по 12.08.2023, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Таким чином, позивачкою доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 має для неї юридичне значення. В іншому, окрім судового порядку, встановити такий факт вона не має можливості, тому суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідачів. Проте позивачка просила судові витрати покласти на неї, що приймається судом, а тому судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись Конституцією України, статтями 3, 21, 74 СК України, статтями 1217, 1264 ЦК України, статтями 3, 76-82, 141, 263-268, 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу- задовольнити.

Установити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 10.05.2008 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2025.

Суддя В. В. Бабко