Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

представника відповідача Дурдинець Р.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, старший державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Кушнір Алла Іванівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10.05.2017 №3311 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 63 265,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що у квітні 2024 року при укладенні угоди реєстратор повідомив позивачку про наявність виконавчого провадження та запису в Єдиному реєстрі боржників. Після звернення до органу ДВС позивачка отримала інформацію про наявність виконавчого провадження №62167931, відкритого 25.05.2020, підставою відкриття був оскаржуваний виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 45 922,87 грн. відповідно до умов кредитного договору №МКХRFD05760086.

Зазначила, що вважала заборгованість за вищевказаним договором погашеною в повному обсязі, оскільки заборгованість за кредитним договором №МКХRFD05760086 від 12.07.2011 була повністю погашена у 2022 році в рамках виконавчого провадження №69201283, відкритого 10.06.2022 на підставі виконавчого листа №308/4471/14-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення заборгованості у розмірі 18 055,02 грн.

Також позивачка зазначає, що для уточнення інформації про наявність заборгованості звернулась у відділення банку, де отримала інформацію про наявність незначної суми боргу, у тому числі за старою кредитною картою. Вказала, що узгодивши суму до повного погашення та оплативши її 17.04.2024, позивачка отримала від АТ КБ «Приватбанк» довідку про відсутність заборгованості.

Наголосила, що позивачка не була поінформована про наявність і розмір заборгованості, не отримувала розрахунку та вимоги про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, отже була позбавлена можливості подати нотаріусу обґрунтовані заперечення та оспорити вимоги АТ КБ «Приватбанк», які, вважає, містили неправомірно завищений розмір нарахованої пені.

Вказує, що жодних документів, які б підтвердили наявність безспірної заборгованості, існування заборгованості саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі №3311, посилання на період, з якого виникла заборгованість та її детальний розрахунок в контексті зі строками погашення, позивачкою отримано не було.

З урахуванням вказаних обставин вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є спірним, вчиненим з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без отримання письмових доказів законності такої вимоги в частині стягувача та наявності і безспірності стягуваної заборгованості.

Також звернула увагу, що окрім вчинення оскаржуваного виконавчого напису №3311 з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», підставою визнання зазначеного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов`язку боржника, оскільки станом на 17.04.2024 позивачка не мала заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою від 29.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

28.01.2025 відповідачем подано відзив, в якому просив у задоволенні позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначили, що відповідно до укладеного договору №МКХRFD05760086 від 12.07.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 358,85 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення норм закону та договору позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків банку, які мають у залученні кредитором вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та зобов`язання нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором позивачка станом на 27.03.2017 мала заборгованість 45 922,87 грн., яка складалась з наступного:

- 7 358,85 грн. заборгованість за кредитом;

- 4,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 35 896,48 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 2 162,99 грн. штраф (процентна складова).

Зазначають, що банком нотаріусу були надані усі необхідні документи згідно з Переліком документів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість.

Зазначають, що позивач у встановленому порядку не надав жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком. Вважають, оскільки позивач не спростовує наявність заборгованості, це вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. А відтак у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Позивачка надіслала на адресу суду додаткові пояснення по справі, в яких не погодилась з доводами відповідача стосовно правомірності виконавчого напису та вчинення його з дотриманням всіх вимог законодавства, зокрема в частині визнання заборгованості та безспірності пред`явленої суми.

Зазначила, що на момент звернення до приватного нотаріуса відповідач вже реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитом, маючи рішення суду про стягнення з позивачки загальної суми заборгованості у розмірі 17 876,26 грн.

Вказала, що у рішенні від 15.08.2014 по справі №308/4471/14-ц вказано, що нарахована банком пеня за порушення строків повернення кредиту в сумі 32 893,90 грн. в чотири з половиною рази перевищує суму кредиту і, на думку суду, значно перевищує розмір завданих банку збитків. Отже, звернувшись у 2014 році з позовом, банк отримав рішення суду про стягнення з позивачки по кредитному договору №МКХRFD05760086 від 12.07.2011 суми в розмірі 17 876,26 грн., замість 42 770,16 грн., пред`явлених в своєму позові.

Однак при цьому розмір нарахованої банком пені не зменшився, її нарахування продовжилося, і у 2017 році АТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису з метою стягнення з позивачки заборгованості в розмірі 45 992,87 грн., з яких 35 896,48 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, визнана судом несправедливою та завищеною. При цьому банк не надав нотаріусу всі передбачені законом документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а також докази належного направлення та отримання позивачкою письмової вимоги про усунення порушень.

Звернула увагу. що станом на дату вчинення виконавчого напису позивачка мала заборгованість перед відповідачем, але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис.

Вважає, що оскільки зазначеним судовим рішенням у справі №308/4471/14-ц встановлена сума заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № МКХRFD05760086 від 12.07.2011, однак розрахунок заборгованості за цим договором, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, не узгоджується зі змістом судового рішення, то така заборгованість не може вважатися безспірною.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи містяться заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

У судове засідання треті особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10.05.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А видано виконавчий напис №№ 3311, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № МКХRFD05760086 від 12.07.2011 та розрахунку заборгованості за договором станом на 27.03.2017 грошових коштів у сумі 45 922,87 грн., з урахуванням:

- 7 358,85 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 4,55 грн. заборгованість за відсотками;

- 35 896,48 грн. заборгованості з пені;

- 500,00 грн. заборгованості по штрафам (фіксована частина);

- 2 162,99 грн. заборгованості по штрафам (процентна складова),

стягнення здійснювалось за період з 12.07.2011 по 27.03.2017.

На виконанні у Відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №62167931, відповідно до якого стягується з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 45 922,87 грн. на підставі виконавчого напису №3311, виданого 10.05.2017 приватним нотаріусом Завалієвим А.А.

Також до матеріалів справи додано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 18 055,02 грн., відкритого на підставі виконавчого листа №308/4471/14, виданого 25.03.2015 Ужгородським міськрайонним судом.

29.12.2022 постановою про закінчення виконавчого провадження щодо виконавчого листа №308/4471/14, виданого 25.03.2015 Ужгородським міськрайонним судом закінчено вищевказане виконавче провадження №69201283 у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Також судом досліджено копію довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 17.04.2024 №Т97СВЕРQL63T2C45, згідно з якою ОСОБА_1 станом на 17.04.2024 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким повинен керуватись нотаріус.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Верховний Суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №201/4198/17 (провадження №61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18).

Як встановлено судом, виконавчим написом нотаріуса №3311 від 10.05.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № МКХRFD05760086 від 12.07.2011 та розрахунку заборгованості за договором станом на 27.03.2017 грошових коштів у сумі 45 922,87 грн., з урахуванням:

- 7 358,85 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 4,55 грн. заборгованість за відсотками;

- 35 896,48 грн. заборгованості з пені;

- 500,00 грн. заборгованості по штрафам (фіксована частина);

- 2 162,99 грн. заборгованості по штрафам (процентна складова),

стягнення здійснювалось за період з 12.07.2011 по 27.03.2017.

Виконавчий напис нотаріуса вчинений на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.04.2017, згідно якої банк просив приватного нотаріуса Завалієва А.А. вчинити виконавчий напис на копії кредитного договору № МКХRFD05760086 від 12.07.2011 для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором. Строк, за який провадиться стягнення 2085 днів.

Як вбачається з доданого до вищевказаної заяви «Розрахунку заборгованості за договором №МКХRFD05760086 від 12.07.2011, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 27.03.2017», за невиконання ОСОБА_1 умов договору їй нараховувалась пеня за порушення строків розрахунку.

Так, перше нарахування пені у розмірі 239,30 грн. було здійснено 25.09.2011, в подальшому нарахування пені відбувалось наростаючим підсумком, і за період з 25.09.2011 по 27.03.2017 відповідачем позивачці було нараховано пені за порушення строків розрахунку у сумі 35 897,81 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Спеціальний строк позовної давності на момент звернення до нотаріуса 14.04.2017 за вимогами про стягнення пені, нарахованої за період з 25.09.2011 по 06.02.2015 сплив. Проте позивачка була позбавлена можливості заявити про застосування строків позовної давності щодо нарахованої пені.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження безспірності заборгованості, на підставі якої був виданий оспорюваний виконавчий напис нотаріуса від 10.05.2017 №3311.

Також про відсутність безспірності свідчить і наявність виконавчого провадження №69201283 щодо примусового виконання виконавчого листа №308/4471/14, виданого Ужгородським міськрайонним судом про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 18 055,02 грн.

Згідно із положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 3311 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу у загальному розмірі 63 265,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 19, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, старший державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Кушнір Алла Іванівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 10.05.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3311 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу у загальному розмірі 63 265,00 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 14.04.2025.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ;

Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, місцезнаходження: Чернігівська область, м. Чернігів, просп. Миру, 55;

Третя особа: Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 10, .

Суддя І.О Шепетко