ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3948/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Лузовою І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представники позивача: ОСОБА_11, ОСОБА_12, до ОСОБА_2 , представник відповідача: ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

І. Вимоги позивача та стислий виклад позицій учасників справи.

У червні 2023 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , первісний відповідач) про стягнення боргу за договором позики (заборгованості за борговою розпискою) в розмірі 110 000 грн.

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 21.08.2020 ОСОБА_4 отримав від нього у позику 110 000 грн для задоволення власних потреб, а саме: авансування робіт по прокладанню кабелю по АДРЕСА_1 , про що свідчить його боргова розписка. Вказаною розпискою строк повернення грошових коштів не встановлений, а тому 29.05.2023 він надіслав ОСОБА_4 письмову вимогу про повернення отриманих коштів у семиденний строк. ОСОБА_4 борг не повернув, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

До початку розгляду справи по суті суд за клопотанням позивача замінив первісного відповідача належним відповідачем ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав пославшись на те, що позивачем не доведено існування між сторонами позикових правовідносин. Мотивував свої заперечення тим, що надана позивачем розписка не містить відомостей про нього як про позичальника та не підтверджує укладення договору позики, оскільки у ній відсутня умова про повернення отриманих коштів та строків такого повернення.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2023 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (т. 1 а.с. 16-17).

12.09.2023 від представника первісного відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 23-26).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2023 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 38).

29.09.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 54-59).

17.10.2023 від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.1 а.с. 69-70).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2023 призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (т. 1 а.с. 77-78).

01.11.2023 від представника первісного відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 87-91).

13.11.2023 від позивача надійшли пояснення на заперечення (т. 1 а.с. 112-117).

06.01.2024 від експертної установи надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів разом з матеріалами справи (т. 1 а.с. 129).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2024 поновлене провадження у справі (т. 1 а.с. 158).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2024 за клопотанням представника первісного відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (т. 1 а.с. 152-153).

27.09.2024 від експертної установи надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 200-214).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2024 поновлене провадження у справі (т. 1 а.с. 216).

21.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем ОСОБА_2 , заява про зміну предмета позову та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 28-31, 37-39, 45-47).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2024 замінено первісного відповідача ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 55-56).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2024 справу передано на розгляд Дарницькому районному суду м. Києва (т. 2 а.с. 57).

29.11.2024 від представника первісного відповідача надійшла заява про компенсацію судових витрат (т.2 а.с. 68-71).

01.12.2024 від представника позивача надійшли заперечення на заяву про компенсацію судових витрат (т. 2 а.с. 86-96).

02.12.2024 від представника первісного відповідача надійшли пояснення на заперечення позивача на заяву про компенсацію судових витрат (т. 2 а.с. 100-104).

30.12.2024 справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 108).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2024 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (т. 2 а.с. 111-112).

Ухвалою судді від 17.01.2025 справу прийнято до провадження та призначено її розгляд в підготовчому засідання 17.02.2023 (т. 2 а.с. 113).

10.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 122-124).

14.02.2025 від представника позивача надійшли клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою, про призначення судової почеркознавчої експертизи, про витребування у відповідача підтвердження або спростування факту складання розписки та отримання коштів (т. 2 а.с. 129-131, 135-136, 140-142).

17.02.2025 від представника відповідача надійшли заперечення проти заявлених клопотань (т. 2 а.с. 147-148).

В підготовчому засіданні 17.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про обов`язковість явки відповідача, витребування підтверджень або спростувань фактів, про призначення експертизи та про відкладення підготовчого засідання. Постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні 13.03.2025 (т. 2 а.с. 154-156).

06.03.2025 від представника позивача надійшли клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, заява про зміну підстав позову та клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою(т. 2 а.с. 158-160, 161-165, 178-180).

06.03.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (т. 2 а.с. 181-185).

10.03.2025 від представника первісного відповідача надійшло клопотання про розгляд заяви щодо компенсації судових витрат (т. 2 а.с. 190-191).

В судовому засіданні 13.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про зміну підстав позову та додаткових пояснень позивача, залишено без розгляду клопотання про визнання явки відповідача обов`язковоюз підстав зловживання процесуальним правом, розглянуто справу по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (т. 2 а.с. 194-197).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу, які обґрунтовані тим, що 21.08.2020 ОСОБА_4 взяв у нього в позику 110 000 грн для задоволення власних потреб.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано розписку (записи російською мовою) від 21.08.2020, у якій зазначено, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 110 000 грн для авансування робіт по прокладці кабелю по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 1).

29.05.2023 позивач надіслав ОСОБА_4 вимогу про повернення коштів за розпискою у семиденний строк (т. 1 а.с. 4-5).

Вказану вимогу ОСОБА_4 не виконав, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач пояснив, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 про надання грошових коштів у позику зустрівся з його довіреною особою ОСОБА_2 в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , де передав останньому обумовлену суму позики в обмін на розписку.

З пояснень ОСОБА_4 , викладених у відзиві на позовну заяву, убачається, що факт наявності між ним та позивачем позикових зобов`язань він не визнає стверджуючи про інший характер зобов`язань, які стали передумовою для складення розписки. Вказав, що він на правах довготривалої оренди володіє окремо розташованою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 . На умовах попереднього договору оренди від 08.07.2019 вказана будівля була передана в оренду кінцевому бенефіціарному власнику ТОВ «ФК «Фактор Плюс» ОСОБА_5 . Позивач є директором цього товариства та зазначений у договорі як відповідальна особа зі сторони орендаря. Договором визначено, що фасадні роботи і невід`ємні поліпшення будівлі проводяться за рахунок орендаря, а тому позивач міг передавати кошти лише на виконання умов цього договору, повернення таких коштів договором не передбачено.

Матеріали справи містять копії договору оренди, укладеного 08.07.2019 між ОСОБА_6 (бенефіціаром ЦМК за адресою: АДРЕСА_1 , орендарем) та ОСОБА_7 (бенефіціаром компанії ТОВ «ФК «Фактор Плюс», орендарем), акту прийому-передачі приміщення і оплати гарантійного платежу, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та копію листа ОСОБА_8 , адресованого ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 27-28, 29, 30-32), які не суперечать повідомленим ОСОБА_4 фактам і обставинам.

За результатами проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи складено висновок експерта, згідно з яким рукописний текст у розписці від 21.08.2020, складеній від імені ОСОБА_4 , та підпис від імені ОСОБА_4 у цій розписці, виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою (т. 1 а.с. 201-214).

IV. Норми права і мотиви їх застосування.

У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність, при цьому в силу засади диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимогу (вимоги) цивільно-правового характеру.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності установлення наявності у сторін спору зв`язку з предметом позову та вказував, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін виникають суб`єктивні права щодо предмету позову.

У разі ж, якщо буде встановлено, що відповідач є неналежним, підстави для задоволення позовних вимог відсутні незалежно від їх відповідності вимогам закону.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України).

За приписами частини першої статті 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У статті 1046 ЦК України наведено визначення договору позики як договору, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).

Отже договір позики за своїми ознаками є реальним договором, тобто договором, для укладення якого необхідним є передання предмету позики, а позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Вимоги позивача у цій справі ґрунтуються на складеній від імені ОСОБА_4 розписці, яка засвідчує факт отримання останнім від позивача грошової суми.

Як стверджує позивач, саме з ОСОБА_4 він домовлявся про надання грошових коштів у позику та на виконання зазначеної домовленості передав обумовлену суму позики його довіреній особі ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою цієї норми представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє(стаття 239 ЦК України), з чого слідує, що вчинення правочину представником є підставою для виникнення відповідних правовідносин між представлюваним і особою, з якою уклав правочин представник.

У статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Чинне законодавство не встановлює будь-яких заборон чи обмежень можливості виникнення відносин представництва у позикових правовідносинах, зокрема в частині уповноваження представника на отримання предмету позики.

Наведене означає, що у спірних правовідносинах з позивачем ОСОБА_2 діяв не від свого імені, а від імені та в інтересах ОСОБА_4 , а відтак відповідні права та обов`язки виникли лише між позивачем і ОСОБА_4 .

За міркуванням позивача текст розписки з високим ступенем ймовірності виконаний ОСОБА_2 , проте вказана обставина не змінює суб`єктний склад спірних правовідносин, оскількирозписка складена від імені ОСОБА_4 , при цьому останній не заперечує факт існування між ним та ОСОБА_2 відносин представництва.

Більше того, за змістом статті 241 ЦПК України право на оспорення правочину з підстав перевищення представником повноважень належить лише представлюваному, а в даному випадку поведінка ОСОБА_4 свідчить про те, що він схвалив дії ОСОБА_2 .

Отже ураховуючи, що позовна вимога заявлена до ОСОБА_2 , який не є учасником спірних правовідносин, він не має відповідати за цією вимогою та є неналежним відповідачем.

Незважаючи на те, що заявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у його задоволенні, уцій справі первісний відповідач ОСОБА_4 подав заяву про компенсацію здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача, у зв`язку з чим є необхідність у наданні оцінки вимогам позивача на предмет їх обґрунтованості і доведеності.

Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду Українита Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16, від 25.03.2020 у справі № 569/1646/14-ц та від 08.12.2021 у справі № 200/1897/15-ц, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, у зв`язку з чим розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, при цьому суди, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76-81 ЦПК України).

Докази згідно вимог статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України мають бути належними, допустимими і достовірними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Дослідженням змісту наданої суду розписки установлено, що у ній відсутні відомості про отримання ОСОБА_4 від позивача грошових коштів саме у позику та умова про їх повернення, жодних інших доказів на підтвердження виникнення позикових зобов`язань суду не надано.

Натомість вказівка у розписці на мету передачі коштів (для авансування робіт по прокладці кабелю по АДРЕСА_1 ) в сукупності з фактичними даними, що містяться у наданих ОСОБА_4 документах, дає достатні підстави вважати, що кошти передавались на виконання умов договору оренди, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ФК «Фактор Плюс», керівником якого є позивач.

За наведених обставин відсутні підстави для кваліфікації спірних правовідносин як відносинпозики.

Подібний висновок щодо характеру спірних правовідносин викладено у постанові Київського апеляційного суду від 09.11.2023 у справі № 753/3628/22, предметом позову у якій були вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (т. 2 а.с. 172-176).

Підсумовуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з підстав заявлення вимог до неналежного відповідача, а вимоги позивача в цілому визнає необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини за своєю юридичною природою не є позиковими.

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України залишає за позивачем сплачений ним судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 14.04.2025.