ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1191/24 Номер провадження 22-ц/814/1449/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» адвоката Змієвської Тетяни Павлівни

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року, ухвалене суддею Хоменко Д.Є.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 17.09.2019 року, № від 25.01.2019 року, № 002/7653025-СК від 29.01.2020 року у розмірі 47929,65 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн., та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено заяву № (надалі - Договір), який разом з Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та приєднався підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір.

17.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено заяву № (надалі - Договір), який разом з Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та приєднався підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір.

29.01.2020 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 002/7653025-СК.

07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено договір № ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № та № .

21.12.2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № НІ/11/13-Ф відповідно до якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № , № та № 002/7653025-СК.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника становить 47929,65 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 16120,07 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4001,72 грн., заборгованість за комісіями 27807,86 грн.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 002/7653025-СК від 29.01.2020 року в розмірі 8657,32 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 546,85 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач свої зобов?язання за кредитним договором № 002/7653025-СК від 29.01.2020 року належним чином не виконала, право грошової вимоги за яким перейшло до позивача на підставі Договору факторингу № НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр», що свідчить про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, яка виникла за вищевказаним кредитним договором.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами право грошової вимоги за кредитними договорами № від 17.09.2019 року та № від 25.01.2019 року, оскільки договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено 07.10.2016 року відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь ПАТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № та № , а самі кредитні договори за якими відбулось відступлення права вимоги укладені 17.09.2019 року та 25.01.2019 року, тобто відбулося відступлення права вимоги за зобов`язаннями, яких ще не існувало, що суперечить суті правочину, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в частині відмовлених позовних вимог в апеляційному порядку оскаржила представник ТОВ «Коллект Центр» адвокат Змієвська Т.П., просила його скасувати у відповідній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять належні, достатні та допустимі докази, що підтверджують правомірність переходу прав вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк» за договорами № від 25.01.2019 та № від 17.09.2019, які в подальшому перейшли до позивача, зокрема договір відступлення права вимоги від 07.10.2016 № ТАСЦФР-10-2016, договір факторингу № НІ/11/13-Ф та додатки до них, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитними договорами № від 25.01.2019 та № від 17.09.2019, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

До суду апеляційної інстанції від представника ТОВ «Коллект Центр» Дурова І.М. надійшло клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні із викликом сторін, посилаючись на необхідність заявленні додаткових клопотань про витребування доказів, залучення третіх осіб за необхідності.

Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною першою статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості у розмірі 39272,33 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Отже клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом учасників справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в оскаржуваній частині повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 25.01.2019 року ОСОБА_1 підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № та Заяву про приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 9-10).

17.09.2019 року ОСОБА_1 підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», також підписано Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ (а.с. 5-7).

07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило на користь Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № та № (а.с.130-131).

21.12.2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №НІ/11/13-Ф відповідно до якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № , № (а.с. 134-136).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь ПАТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договорами № та № укладеними з ОСОБА_1 .

Згідно реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 28.01.2019, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило ПАТ «Таскомбанк» право грошової вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 від 25.01.2019 № (а.с. 133).

Згідно реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 18.09.2019, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило ПАТ «Таскомбанк» право грошової вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 від 17.09.2019 № (а.с. 132).

Разом з тим, вищевказані кредитні договори, за якими були відступлені права вимоги, були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 у 2019 році, тобто майже через 3 роки після укладення договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення переходу прав вимоги до ПАТ «Таскомбанк» за кредитними договорами № та № укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , та відповідно відсутність права вимоги ТОВ «Коллект Центр» за вищевказаними кредитними договорами на підставі договору факторингу № НІ/11/13-Ф від 21.12.2023, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр».

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» адвоката Змієвської Тетяни Павлівнизалишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук