Справа№938/380/25
Провадження № 2/938/172/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судових засідань Ласкурійчук С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за участю:

від позивача: ОСОБА_3 представник;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернулась до Верховинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 10.04.2025.

В судове засідання 10.04.2025 з`явився представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково.

В судовому засіданні 10.04.2025, оголошено вступну те резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 2010 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у них з відповідачем не склалося, а тому рішенням суду від 16.01.2025 шлюб було розірвано.

Позивач стверджує, що відповідач протягом останніх років життя проживає за межами України та надання відповідачем аліментів на дітей носить нерегулярний характер. Розмір аліментів, які надає відповідач недостатній для забезпечення повноцінного розвитку, навчання та задоволення побутових проблем дітей. Зазначає, що відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, а також отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, а тому має можливість надавати аліменти на утримання дітей у 1/3 частці від доходів, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених в позові, просив позов задовольнити.

Правова позиція відповідачів.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом, та через систему електронний суд подав письмовий відзив на позов (Вх.№2071/25), в якому частково визнав позовні вимоги. Зазначив, що упродовж усього часу перебування з відповідачем у шлюбі та після розірвання шлюбу, постійно брав участь в утриманні та вихованні їх спільних дітей, піклувався про них і матеріально забезпечував їхні потреби. Жодних конфліктів та суперечок між ним та позивачем з цього приводу не виникало. На даний час, він не має постійного місця роботи та стабільного доходу, що унеможливлює стягнення аліментів у частці від доходів, а тому вважає доцільним визначити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1600 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.04.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16.01.2025 (а.с.9-10).

Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим 07.10.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верховинському районного управління юстиції Івано-Франківській області та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 21.03.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верховинському районного управління юстиції Івано-Франківській області (а.с. 7-8).

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 17.01.2024, діти зареєстровані разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4 зворот, 7 зворот, 8 зворот).

Згідно пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні, позивачка разом із дітьми проживають, у селищі Верховина, а відповідач знаходиться за кордоном. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що фактично не проживає за місцем реєстрації в селищі Верховина.

Оцінка суду.

Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу утримання їх спільних малолітніх дітей. Відповідні правовідносини врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З врахуванням положень ч.ч.2,3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із матір`ю (позивач) та перебувають на її утриманні, а батько (відповідач) ОСОБА_2 проживає окремо.

В той же час, сторони не дійшли згоди щодо визначення способу виконання відповідачем свого обов`язку з утримання малолітніх дітей. Позивач зазначає, що відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона бажає стягувати із нього аліменти.

Позивач вважає, що оскільки відповідач має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, а також отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, а тому має можливість надавати аліменти на утримання дітей у 1/3 частці від доходів, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідач не заперечив проти стягнення із нього на користь позивачки аліментів на утримання його малолітніх дітей, однак вважає, що такі повинні стягувати у твердій грошовій сумі в розмірі 1600,00грн на кожну дитину, оскільки він не має постійного місця роботи.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільних малолітніх дітей є підставною.

При визначенні способу стягнення аліментів та його розміру, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з такого.

Згідно з ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з якими проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3196грн.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину до 6 років, за таких обставин, повинен бути не меншим за 1598,00грн.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище та потреби дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку, матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою молодого віку, матеріальний стан позивачки на утриманні якої перебувають обоє дітей.

На підставі наведеного, врахувавши обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На переконання суду вказаний розмір аліментів з врахуванням істотного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей, інфляційних процесів, не є надміру високим і відповідатиме інтересам та потребам дітей.

Слід також звернути увагу також на те, що з огляду на положення п.4 ч. 1 ст.161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

У відповідність до положень ст.430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки щодо стягнення аліментів, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Судові витрати.

Відповідно до вимог п.1 ч.2ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із позовом щодо стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, то такий слід стягнути на користь держави з відповідача в сумі 1211,20грн.

Керуючись статями 10-13, 49, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 15.04.2025.

Суддя Роман ДЖУС