РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/84/25

Провадження № 2/293/175/2025

14 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВУ

22.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (далі ТОВ «Свеа фінанс») звернулось до суду з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Р51.12893.004225609 від 16.08.2018 року у розмірі 54986,75 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обгрунтування позову, позивач зазначає, що 16.08.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АК «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р51.12893.004225609, на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 35000,00грн., строком на 24 місяці.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа фінанс» укладений договір факторингу, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Р51.12893.004225609 від 16.08.2018, в сумі 54986,75грн., з яких: 16386,28грн. - заборгованість за основним боргом, 10150,22 грн. - заборгованість за відсотками; 28450,25 грн. заборгованість за іншими процентними платежами.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Таким чином, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» заборгованість за кредитним договором №Р51.12893.004225609 від 16.08.2018 у розмірі 54986,75грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.01.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 23.01.2025 судом отримано з ЄДДР відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 23.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 25.02.2025.

23.01.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 17.03.2025.

17.03.2025 судове засідання відкладено на 14.04.2025.

14.04.2025 в судове засідання сторони не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. Згідно клопотання представника позивача, останній просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.74).

Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибув в судове засідання. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. До суду повторно повернувся конверт направлений на зареєстровану адресу проживання відповідача з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/14, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

У постанові від 14.03.2021 у справі №911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що були оприлюднені 26.02.2025 та 17.03.2025.

Враховуючи викладене, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

14.04.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ.

Судом встановлено, що 16.08.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р51.12893.004225609, на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 35000,00грн., строком на 24 місяці (а.с. 11-13).

Договором також передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10% ( маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5 %.

Умовами договору також передбачено, що банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальнику новий графік щомісячних платежів за кредитним договором листом, без внесення змін ( доповнень) до договору, не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка.

Пунктом 1.10 договору також передбачено, що за обслуговування кредиту позичальник сплачує плату в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках, включно до 16 дня/числа кожного місяця, згідно з графіком щомісячних платежів.

Судом також встановлено, що 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу №01.02-31/23, згідно з яким позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (а.с.31-40).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 54986,75грн., з яких: 16386,28грн. - заборгованість за основним боргом, 10150,22 грн. - заборгованість за відсотками; 28450,25 грн. заборгованість за комісіями (а.с.52).

З ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідача ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 29215,36 грн. (а.с. 20).

16.08.2018 відповідачем укладено договір добровільного страхування життя позичальника ПАТ «Ідея Банк» (а.с. 14-15).

Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 з 16.08.2018 по 25.07.2023 вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з погашення кредитної заборгованості на загальну суму 41350,00грн (а.с. 25-30).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА ТА МОТИВИ СУДУ.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2018 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Р51.12893.004225609, на підставі якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 35000,00грн., строком на 24 місяці. Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 , відповідач своєчасно погашав кредит, однак останній платіж за кредитним договором №Р51.12893.004225609 відповідач здійснив 22.01.2020 (а.с.25-30).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач надав суду довідку-розрахунок, який містить інформацію про те, що загальний розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становить 54986,75грн., з яких: 16386,28грн. - заборгованість за основним боргом, 10150,22 грн. - заборгованість за відсотками; 28450,25 грн. заборгованість за комісіями.

Водночас, вказаний розрахунок не містить інформації про те, за який період виникла спірна заборгованість, не зазначено відсоткову ставку (яка згідно з умовами договору не є сталою та має змінну частину), а також відсутня інформація про щомісячну заборгованість за усіма складовими боргу, що позбавляє суд можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості зі сплати відсотків та комісійних нарахувань.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в розмірі 16386,28грн., яка підтверджується випискою по рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитом.

На підтвердження заборгованості за відсотками позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості, яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості за відсотками, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 10150,22 грн., оскільки позивач не надав до суду належних доказів на їх підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог.

Також, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 28450,25 грн., проте позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 740/4328/14.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд прийшов до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги (обслуговування кредиту, п.1.10 договору), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 28450,25 грн.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом указаної норми боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора (постанова Верховного Суду України у від 23 вересня 2015року у справі №6-979цс15).

Відтак, неповідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором не спростовує факт заміни кредитора у зобов`язанні та не звільняє відповідача від виконання зобов`язання за договором.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Свеа фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №Р51.12893.004225609 за основним боргом в розмірі 16386,28грн.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

При звернені до суду позивачем сплачено 2422,40грн судового збору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Свеа фінанс» задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 721,88грн., із розрахунку: (2422,40грн. х 16386,28 грн.): 54986,75 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» заборгованість за договором №Р51.12893.004225609 від 16.08.2018 в розмірі 16386 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 28 коп. та витрати понесені на судовий збір в розмірі 721 (сімсот двадцять одна) грн. 88 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс»

місцезнаходження за адресою:

03124, м.Київ, Бульвар Гавела, 6

Відповідач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

адреса реєстрації:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Повне рішення складено та підписано 14.04.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ