Справа №345/809/25
Провадження № 2/345/613/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 11.11.2019 року кредитний договір №001, видано кредит у сумі 21600,00 грн.; 23.11.2020 року кредитний договір №001 видано кредит у сумі 60001,00 грн.; 16.03.2021 року кредитний договір №, видано кредит в сумі 7200,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2024 року склала: по кредитному договору від 11.11.2019 року №001 33629,17 грн. (21596,09грн. заборгованість за кредитом, 12033,08грн. заборгованість за процентами; по кредитному договору від 23.11.2020 року №001 62780,15 грн. (45890,38 грн. заборгованість за кредитом, 14,29 грн. заборгованість за процентами, 16875,48 грн. заборгованість за комісією); по кредитному договору від 16.03.2021 року № 8999,46 грн. (5470,22 грн. заборгованість за кредитом; 1,48 грн. заборгованість за процентами; 3527,76 грн. заборгованість за комісією). Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 року склала 105408,78 грн. Позивач направив письмові повідомлення відповідачу на адресу місця проживання, проте у наданий строк заборгованість відповідачем не була погашена. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості, а також понесені при зверненні до суду судові витрати.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву. Позов не визнає з наступних підстав. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору №001 від 11.11.2019 року, то відповідач вказує, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором неможливо встановити, на які саме суми нараховувались відсотки за користування кредитними коштами (суми наданого кредиту, суми непогашеного кредиту), яку кількість днів відповідачка користувалася ними, не зазначено кількість прострочених днів за користування кредитними коштами, неможливо визначити, який саме денний відсоток застосовувався у розрахунках. Тому зазначена позивачем сума боргу нічим необґрунтована та не може братися до уваги судом. Наданий позивачем розрахунок боргу не відповідає умовам кредитного договору. З огляду на наведене, вважає заявлені вимоги у цій частині безпідставними.

Щодо кредитного договору №001 від 23.11.2020 року, відповідачка зазначає, що відповідно до заяви №001 їй було надано споживчий кредит на суму 60 000,01 грн., строком на 36 місяців, розмір річної процентної ставки становив 0,01%. Далі по тексту заяви зазначено реальну річну процентну ставку у розмірі 47,238%. Оскільки нечіткі положення договору тлумачаться на користь споживача, за користування кредитними коштами протягом 36 місяців відповідачка мала сплатити 18, 0003 грн. Відповідачка зазначає, що вона погасила борг за даним кредитним договором на загальну суму 44335,64 грн. Оскільки позивач не надавав їй послуг щодо обслуговування кредитної заборгованості, то нарахування заборгованості у розмірі 16875,48 грн. за комісією є безпідставними. Вказує, що загалом її заборгованість за даним договором становить 15682,36 грн. (60018,0003-44335,64). Тобто вимоги позивача за даним договором у частині 47097,79 грн. є безпідставними.

Щодо кредитного договору № від 16.03.2021 року, відповідачка зазначає, що відповідно до заяви № їй було надано споживчий кредит на суму 7200,00грн., строком на 24 місяці, розмір річної процентної ставки становив 0,01%. Далі по тексту заяви зазначено реальну річну процентну ставку у розмірі 76,657%. Оскільки нечіткі положення договору тлумачаться на користь споживача, за користування кредитними коштами протягом 24 місяців відповідачка мала сплатити 1,44 грн. Відповідачка зазначає, що вона погасила борг за даним кредитним договором на загальну суму 2806,42 грн. Оскільки позивач не надавав їй послуг щодо обслуговування кредитної заборгованості, то нарахування заборгованості у розмірі 3527,76 грн. за комісією є безпідставними. Вказує, що загалом її заборгованість за даним договором становить 4395,02 грн. Тобто вимоги позивача за даним договором у частині 4060,44 грн. є безпідставними.

Тому відповідачка просить відмовити позивачу у вимогах про стягнення із неї боргу за кредитним договором №001 від 11.11.2019 р. у повному обсязі; за договором №001 від 23.11.2020 у частині 47097,79 грн.; за договором № від 16.03.2021 року у частині 4060,44 грн., а також стягнути із позивача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Судом встановлено, що 11.11.2019 року відповідачка підписала заяву №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитну картку НОМЕР_1 . Підписавши вказану заяву, відповідачка беззастережно підтвердила, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

У своїй заяві відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку та встановити кредитний ліміт на суму 3000,00 грн. із стандартною процентною ставкою 47,88 % річних.

Крім того, у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що розрахунковий день - 30 число кожного місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка та розмір мінімального платежу та інші умови обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО.

З копії паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачкою 11.11.2019 року, слідує, що в ньому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 3000,00 грн., строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача ( розмір стандартної процентної ставки - 47,88% річних, порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 62,0% річних з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено умови надання та обслуговування кредитної карти.

Таким чином, між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ,шляхом підписання заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

На виконання своїх зобов`язань за вказаним договором позивач відкрив рахунок та надав кредитну картку на ім`я відповідача із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000,00 грн. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №001, укладеного із ОСОБА_1 , кредитний ліміт за картою неодноразово збільшувався, а саме з 23.01.2020 року складав 7000,00 грн., з 10.07.2020 року 11800,00 грн.; з 13.11.2020 року 16600,00 грн.; з 18.03.2021 року 21600,00 грн.

Факт отримання та користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку за період з 11.11.2019 по 01.12.2024 року, де вбачається рух коштів по рахунку відповідача. Відповідач погодилася із умовами кредитного договору, адже після отримання кредитної картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснювала дії щодо її активації, активно користувалася карткою (отримувала готівку, сплачувала карткою за товари і послуги), що підтверджується випискою з рахунку.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір №001 від 11.11.2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Посилання відповідачки на те, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором №001 від 11.11.2019 року не відображає дійсних обставин справи та не може бути належним доказом наявності заборгованості, суд не бере до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи. Окрім того, у разі не згоди із наведеним розрахунком заборгованості, відповідачка мала право на заявлення відповідного клопотання про призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунку заборгованості, чого останньою не було зроблено. Власного контррозрахунку відповідачкою також не було надано.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Отже, судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором №001, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за цим договором. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначені обставини, сторона відповідача суду не надала. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачки 33 629,17 грн. заборгованості за кредитним договором №001 від 11.11.2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №001 від 23.11.2020 року. 23.11.2020 року відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив, що дає свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Відповідно до заяви №001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23.11.2020року банк надає позичальнику споживчий кредит у сумі 60 001,00 грн. на загальні цілі, для сплати разової комісії - 0 грн., на строк - 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% річних (пункт 4 кредитного договору). Схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами). 23.11.2020 року відповідачка також підписала паспорт споживчого кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.12.2024 року заборгованість відповідача по кредитному договору від 23.11.2020 року №001 складає 62780,15 грн., з яких: 45890,38 грн. заборгованість за кредитом, 14,29 грн. заборгованість за процентами, 16875,48 грн. заборгованість за комісією.

Щодо вимог про стягнення комісії суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За обставинами цієї справи пунктом 4 кредитного договору від 23.11.2020року встановлено комісію 2,99% за обслуговування кредитної заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ«ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на зазначене, відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 16875,48 грн.

Крім того, з наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем на погашення комісії направлено отримані від відповідача кошти у розмірі 9552,16 грн. Оскільки умова договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемною, тому заборгованість за кредитом слід зменшити на вказану суму коштів, спрямованих на погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що відповідачкою було фактично погашено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23662,78 грн. (14110,62 грн. + 9552,16 грн.), обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36338,22 грн., а також 14,29 грн. заборгованості за процентами.

Покликання відповідачки, що вона погасила борг за даним кредитним договором на загальну суму 44335,64 грн. є голослівними та спростовуються випискою з особового рахунку за період з 23.11.2020 року по 01.12.2024 року.

За встановлених обставин справи з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №001 від 23.11.2020 року у розмірі 35352,51 грн. (36338,22 грн. + 14,29 грн.).

Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 16.03.2021 року. 16.03.2021 року відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив, що дає свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах.

Відповідно до заяви № на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.03.2021 року банк надає позичальнику споживчий кредит у сумі 7200,00 грн. на загальні цілі, для сплати разової комісії - 0 грн., на строк - 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01% річних. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% річних (пункт 4 кредитного договору). Схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами). Відповідачка також підписала паспорт споживчого кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.12.2024 року заборгованість відповідача по кредитному договору № від 16.03.2021 року складає 8999,46 грн., з яких 5470,22 грн. заборгованість за кредитом; 1,48 грн. заборгованість за процентами; 3527,76 грн. заборгованість за комісією.

Щодо вимог про стягнення комісії суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За обставинами цієї справи пунктом 4 кредитного договору від 16.03.2021 року встановлено комісію 2,99% за обслуговування кредитної заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ«ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на зазначене, відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 3527,76грн.

Крім того, з наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем на погашення комісії направлено отримані від відповідача кошти у розмірі 1076,40грн. Оскільки умова договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемною, тому заборгованість за кредитом також слід зменшити на вказану суму коштів, спрямованих на погашення заборгованості по комісії.

Враховуючи, що відповідачкою було фактично погашено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2806,18 грн. (1729,78 грн. + 1076,40 грн.), обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4393,82 грн. (7200 -2806,18), а також 1,48 грн. заборгованості за процентами.

За встановлених обставин справи з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № від 16.03.2021 року у розмірі 4395,30 грн. (4393,82 грн. + 1,48 грн.).

Отже, позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 33 629,17 грн. заборгованості за кредитним договором №001 від 11.11.2019 року, 35 352,51 грн. заборгованості за кредитним договором №001 від 23.11.2020 року, 4395,30 грн. заборгованість за кредитним договором № від 16.03.2021 року, а загалом 73376,98 грн. заборгованості. Тобто, 69,61% задоволених позовних вимог та 30,39% відмовлених позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин та положень закону, витрати на сплату судового збору, які повинен сплатити відповідач позивачу, становлять 1686,00 грн. (2422,40 грн. *69,61%), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А розмір витрат на професійну правничу допомогу, які повинен сплатити позивач відповідачу становить 2127,00грн (7000* 30,39%), що пропорційно розміру відмовлених позовних вимог.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, оскільки розмір судових витрат відповідача є більшим, ніж розмір витрат позивача, суд вважає, що у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України позивач зобов`язаний сплатити відповідачу різницю таких витрат у розмірі 441,00 грн. (2127,00 -1686,00).

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1048, 1050 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 141, 258-259, 263-265ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 33 629,17 грн. заборгованості за кредитним договором №001 від 11.11.2019 року, 35 352,51 грн. заборгованості за кредитним договором №001 від 23.11.2020 року, 4395,30 грн. заборгованість за кредитним договором № від 16.03.2021 року, а загалом 73 376,98 грн. заборгованості.

Стягнути із Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України різницю понесених судових витрат у сумі 441,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14.04.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ