ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5902/24 Номер провадження 22-ц/814/1388/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Зі спливом часу, з боку чоловіка поступово почала проявлятися агресія щодо неї та спільної дитини, яка надалі тільки збільшувалася та переросла у домашнє насильство у сім`ї, шляхом психічного та фізичного насильства. 14.07.2024 року ОСОБА_3 , в присутності сина, висловлювалася нецензурною лексикою відносно неї, погрожуючи та принижуючи честь та гідність, завдав їй тілесних ушкоджень. 24.09.2024 року в ОСОБА_3 в черговий раз завдав їй тілесних ушкоджень, внаслідок яких втратила свідомість. За даним фактом викликала поліцію та подала заяву про вчинення домашнього насильства. Вказане підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.09.2024 року номер 0000903, стосовно того, що 24.09.2024 р. близько 19 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження від ОСОБА_3 24.09.2024 року внаслідок отримання тілесних ушкоджень була госпіталізована до нейрохірургічного відділення з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, звідки виписана 28.09.2024 року. Надалі шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, у зв`язку з чим 02.10.2024 року до Автозаводського районного суду м.Кременчука подана заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Вважає, що існує, вірогідність повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо неї, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, у зв`язку із чим вимушена звернутися до суду з відповідною заявою.

Просила ухвалити рішення, яким видати строком на 6 місяців обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) спілкування будь-яким способом з нею, ОСОБА_1 , та сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3) наближатися до неї, ОСОБА_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відстань меншу ніж 100 метрів, а також до місця їх проживання: АДРЕСА_1 , а також до місця її роботи за адресою: АДРЕСА_2 ; 4) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 5) розшукувати та переслідувати особисто або через третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 таоскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву та винести обмежувальний припис.

В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що ОСОБА_3 здійснює цькування сина, та ображає його словесно у зв`язку з наявністю у дитини вад мовлення. Також звертає увагу на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22, а саме, що відсутність вироку, оголошеної підозри в домашньому насильстві, за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника, не є підставою для відмови у вжитті обмежувального припису до кривдника. Вважає, що факт заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 підтверджується медичною довідкою.

Крім того, зазначає, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак вона позбавлена можливості користуватися зазначеним житлом. А тому висновки суду першої інстанції про відсутність ризиків, які можуть настати у майбутньому та умисне позбавлення ОСОБА_3 житла або можливості користуватися ним є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що дитини самостійно за власним бажанням залишилася проживати з батьком. вважає. що суд першої інстанції вірно встановив недоведеність факту заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Тоді як звертає увагу суду на наявність термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 заявниця неодноразово вчиняла домашнє насильство і по відношенню до дитини, про що були відповідні звернення до поліції. Також зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Не є місцем спільного проживання з ОСОБА_1 та належить на праві власності його матері ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи до суду не з`явилася, надіславши через електронний кабінет свого представника ОСОБА_7 , заяву про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу з реєстру територіальної громади № 2024/011957824 від 02.10.2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/011901476 від 02.10.2024 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 року зареєстроване кримінальне провадження 0000903 за фактом того, що 24.09.2024 року до Кременчуцького РУП надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 24.09.2024 року близько 19:30 за адресою: АДРЕСА_1 , остання отримала тілесні ушкодження.

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9929 ОСОБА_1 госпіталізована до нейрохірургічного відділення 24.09.2024 виписана 28.09.2024. Діагноз: Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку з вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, цефалагією, вестибулопатією легкого ступеню.

У свою чергу з долучених до відзиву доказів вбачається, що відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 587107 від 24 вересня 2024 року щодо постраждалої особи ОСОБА_3 (а.с. 51)

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 вересня 2024 року зареєстроване кримінальне провадження 0000901 за фактом того, що до Кременчуцького РУП надійшла письмова заява від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що 24.09.2024 року близько 19:40 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла тілесні ушкодження заявнику, ступінь тілесних ушкоджень встановлюється. (а.с. 52)

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що як на момент розгляду справи судом першої інстанції так і на момент подачі апеляційної скарги дитина ОСОБА_2 проживає разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункту 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами 3 та 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини 1 статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 вказано, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 753/23624/18 зазначено, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлюючи обставини справи колегія суддів звертає увагу, що заявниця як на підставу для видачі обмежувального припису зазначає про нанесення їй ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, в результаті подій що відбулися 24 вересня 2024 року як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 звернулися до суду з заявами про заподіяння їм тілесних ушкоджень. При цьому, дійсні обставини заподіяння тілесних ушкоджень суду не відомі.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що сам по собі факт звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів, враховуючи відсутність факту пред`явлення підозри, передачі обвинувального акту та відповідного вироку, не може бути беззаперечним доказом на доведення факту заподіяння тілесних ушкоджень визначеною особою.

У свою чергу колегія суддів звертає увагу, що при досліджені обставин справи необхідно оцінювати докази в їх сукупності, тоді як заявницею не надано жодних доказів того, що ОСОБА_3 вчиняв до неї фізичне чи психічне насильство, а також що є ризики вчинення вказаних дій в майбутньому.

З аналізу виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9929 наданої заявницею, вбачається, що її госпіталізовано до нейрохірургічного відділення 24 вересня 2024 року о 22:41, діагноз закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку (24.09.24) з вираженим лікворно-гіпертинзивним синдромом, цефалгією вестибулопатією легкого ступеню. Однак у вказаній виписці відсутні жодні дані, що вказана травма спричинена нанесенням пацієнтці тілесних ушкоджень сторонньою особою.

ОСОБА_1 не надано даних щодо призначення судово-медичної експертизи та її висновків.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги щодо достатності доказів на підтвердження заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 є безпідставними.

Також заявником не надано жодних доказів того, що батько ОСОБА_3 вчиняє психологічне насильство стосовно свого сина ОСОБА_2 .

Тоді як з матеріалів справи вбачається, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком. Враховуючи вік дитини, 12 років, та відсутність даних щодо його примусового утримання батьком, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вибір місця проживання ОСОБА_2 визначений саме з врахуванням його волевиявлення.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження факту її постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та наявності законних підстав на розпорядження та користування вказаною квартирою.

Зважаючи на наведене, встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судового збору не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Разом з цим, у відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 - адвокатом Дашком М.В. заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

На підтвердження надання правничої допомоги та понесення відповідних витрат до відзиву додано копію договору № 672 від 21 січня 2025 року укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Дашко М.В. (а.с. 97-98);

Копію акта про надання послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 672 від 21 січня 2025 року датований 23 січня 2025 року, відповідно до якого адвокат надав наступні юридичні послуги: попереднє опрацювання матеріалів наданих Замовником, здійснення пошуку та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ, яка потім узагальнюється та аналізується з метою захисту прав та законних інтересів Замовника; надання усних консультацій та роз`яснень з правових питань, що виникають у Замовника на його запит в процесі здійснення діяльності; (1 год.); підготовка відзиву на апеляційну скаргу у справі № 537/5902/24 (1,5 год). Вартість виконаних робіт складає 5000 грн. (а.с.99);

Копії квитанції № 23/01 про сплату ОСОБА_3 5000 грн. адвокату Дашко М.В. (з.с. а.с 99)

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також те, що адвокат брав участі у судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції тобто знайомий з обставинами справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, те що зміст відзиву на апеляційну скаргу по своїй суті ідентичний змісту відзиву на позовну заяву, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходи мить до висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. за представництво інтересів в суді апеляційної інстанції є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт).

За вказаних обставин, враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, керуючись положеннями частини 5 статті 137 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку що розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за надання правничої допомоги при розгляді справи судом апеляційної інстанції становить 2500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу понесені при розгляді справи судом апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук