ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року у складі судді Руденко В.В. у цивільній справі №202/10791/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, пред`явленою до КП Теплоенерго ДМР, на предмет стягнення матеріальних збитків, завданих механічними пошкодженнями його автомобіля «МАZDA», днз НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 квітня 2024 року з вини водія ОСОБА_2 , який знаходиться у трудових відносинах з КП Теплоенерго ДМР, через порушення ним Правил дорожнього руху. За висновком судового експерта-товарознавця №9852, складеного 25 червня 2024 року судовим експертом Крутінь В.І. на підставі заяви позивача, встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 65 268,41 грн, а вартість матеріального збитку, - 42 759,18 грн, однак цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за договором №АТ-4314050 від 29 травня 2024 року, у зв`язку з чим в межах страхового ліміту страховою компанією виплачено страхове відшкодування в розмірі 31 657,98 грн. При цьому цивільно-страхова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за страховим полісом №ЕР 218739887 у ПрАТ СК ПЗУ Україна. Позивач вважає, що непокрита страховою компанією залишилась сума вартості відновлювального ремонту, яка становить 33 610,43 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у сумі 10 000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до КП Теплоенерго ДМР про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено частково.

Стягнуто з КП Теплоенерго ДМР на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 11 101,20 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1 211,20 грн, а всього 14 312,40 грн.

В іншій частині позовних вимог- відмовлено (а.с. 82-89).

Рішення суду мотивовано тим, що суд першої інстанції вважав доведеним, на підставі ст. 1194 ЦК України, враховуючи виплату страхового відшкодування на користь позивача, що належним буде стягнення різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди, що встановлено наданим позивачем висновком судового експерта-товарознавця, який суд першої інстанції вважав належним доказом у справі. При цьому зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів реального відновлювального ремонту автомобіля. Також вважав співмірним та достатнім розміром моральної шкоди у 2000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, КП Теплоерего ДМР подало апеляційну скаргу (а.с.93-98), посилаючись на те, що позивач, як страховик, не залучав до участі страхову компанію, яка виплачувала страхове відшкодування, що суперечить меті інституту страхування, адже виплачена сума не перевищує максимального розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну майну позивача, що встановлено Постановою НБУ №108 від 30 травня 2022 року, у розмірі 80 000 грн. Скаржник вважає, що КП Теплоенерго ДМР не є належним відповідачем у справі, оскільки саме страхова компанія несе відповідальність в межах встановленого ліміту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також зазначив, що у позивача не було підстав звертатись до незалежного експерта, оскільки вже 02 травня 2024 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля позивача представником страховика, огляд проводився у присутності представника відповідача, а висновок, наданий позивачем до позову, складений через 2 місяці після настання ДТП, а тому, на думку скаржника, у позивача вже не було за цей час обов`язку зі збереження автомобіля в тому стані пошкодження. Вважає, що висновок експерта-товарознавця складений з порушенням порядку проведення дослідження із визначення матеріального збитку, при цьому позивачем не надавалось будь-яких доказів реальної вартості відновлювального ремонту та його проведення. Скаржник вважає, що позивачем не надавалось жодних належних доказів спричинення йому ані матеріального, ані морального збитків, чого судом першої інстанції враховано не було.

ОСОБА_1 , не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати повністю з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи, хоча б і частково, позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За основу судом першої інстанції взято виплату 29 травня 2024 року ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 31 657,98 грн, а матеріальну шкоду застосовано відповідно до висновку експерта № 9852 від 25 червня 2024 року в розмірі 42759,18 грн, тому різницю між виплаченою сумою та цією матеріальною шкодою суд першої інстанції визначив у розмірі 11 101,20 грн. При цьому суд врахував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відновлювального ремонту автомобіля, тому шкода визначалась не з вартості відновлювального ремонту автомобіля, визначеного експертом. Крім того, суд першої інстанції вважав доведеним нанесення моральної шкоди відповідачеві, яку оцінив у 2000 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, згідно електронного Європротоколу, 23 квітня 2024 року, приблизно о 18:35 хвилин, на мапі за координатами 48.497965172; 35.037235283 за адресою: Каруни 131 М у м. Дніпрі, ОСОБА_2 керував автомобілем «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить КП «Теплоенерго», у відповідності до технічного паспорту на спеціальний вантажний автокран, та з яким водій знаходився у трудових відносинах, не впорався з керуванням, та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до страхового полісу №ЕР 218739887, згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Після настання страхового випадку, що мало місце 23 квітня 2024 року, на підставі заяви ОСОБА_1 до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, 29 травня 2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено страхове відшкодування згідно договору №АТ-4314050 від 29 травня 2024 року в розмірі 31 657,98 грн.

Згідно висновку судового експерта-автотоварознавця Крутінь В.І. №9852 від 25 червня 2024 року вартість матеріального збитку, нанесеного автомобілю позивача «MAZDA 3», номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 42 759,18 грн.

Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, невірно визначив наявність відповідальності відповідача перед позивачем, прийнявши належним доказом висновок судового експерта-товарознавця від 25 червня 2024 року та застосувавши до цих правовідносин ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до п.36.2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно п. 34.3 ст. 34 вказаного Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Пунктом 34.4 ст. 34 наведеного Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Колегією суддів з протоколу (Акту) огляду транспортного засобу від 02 травня 2024 року встановлено, що страховиком відповідача, після отримання повідомлення ОСОБА_1 про ДТП у строки та в порядку, встановленому ст.ст.33,34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 02 травня 2024 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «MAZDA 3», днз НОМЕР_1 , у присутності представника страховика, представника КП Теплоенерго ДМР та ОСОБА_1 , який погодився з наявними пошкодженнями, виявленими представником страховика, про що оцінювачем складено протокол огляду транспортного засобу від 02 травня 2024 року, який позивач ОСОБА_1 підписав без зауважень.

Натомість, 13 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу«MAZDA 3», днз НОМЕР_1 , та висновком експерта №9852 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТХ (підготовленого для подання до суду) складеного 25 червня 2024 року експертом-товарознавцем ОСОБА_3 встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 42 759,18 грн. на час дослідження, а вартість відновлювального ремонту автомобіля встановлена у розмірі 65 268,41 грн (а.с.21-43).

Зазначений висновок позивач вважає належним доказом у справі з визначення вірної вартості матеріального збитку. Однак колегія суддів повністю приймає доводи скаржника до уваги, викладені в апеляційній скарзі, про те, що зазначений висновок судового експерта не може бути доказом у даній справі з підстав того, що складений 25 червня 2024 року, тобто, значно пізніше ніж Протокол (Акт) огляду транспортного засобу, складений оцінщиком за замовленням страховика від 02 травня 2024 року, страхове відшкодування від якого отримав позивач, не оскаржуючи розмір такого відшкодування, а зворотнього позивачем не доведено.

Також колегія суддів враховує і тривалість часу, який пройшов по відношенню до часу настання ДТП, експлуатації позивачем цей час автомобіля, який був предметом дослідження 02 травня 2024 року, тоді як скоєння ДТП відбулось 23 квітня 2024 року, тобто з різницею майже в 2 місяці, що викликає сумніви у суду у відповідності даних, зазначених у висновку експерта, обставинам ДТП та дійсним пошкодження автомобіля під час ДТП 23 квітня 2024 року.

Крім того, відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Разом з цим, у позивача не було підстав для замовлення цієї експертизи, скільки у відповідності до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було вчинено всі необхідні дії для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, до того ж за участю позивача, який підписав протокол огляду транспортного засобу, в якому відображені пошкодження автомобіля після ДТП, що унеможливлює прийняття висновку експерта від 25 червня 2024 року за належний доказ у цій справі.

Разом з цим колегія суддів наголошує, що доводи скаржника щодо неналежного відповідача у справі не можуть бути прийняті до уваги, адже матеріали справи не містять ані письмових документів страхової компанії, що виплачувала страхове відшкодування позивачеві, ані відомостей про виплату чи відмову у виплаті позивачеві його страхової компанії, що унеможливлює дійти висновку, чи нівелюється інститут страхування в даному випадку позивачем, чи ні.

Разом з тим, належить наголосити, що належить врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Так, колегія суддів, не погоджуючись ані зі встановленими обставинами справи, ані з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, вважає, що суд першої інстанції не врахував неповноти відомостей в матеріалах справи, наданих позивачем, а також невірно застосував норми матеріального права, що такі правовідносини не регулюють, дійшовши помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, враховуючи, що питання, які зазначені в апеляційній скарзі судом першої інстанції вирішені не були.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, зі скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне переглянути і стягнений судовий збір з відповідача на користь позивача, який належить віднести на рахунок позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог повністю цією постановою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради задовольнти частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна