КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/98/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Проца Андрія Володимировича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року (суддя Яровенко Н.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування,

встановив:

у листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 11 301,38грн; 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 2 394грн та пені у розмірі 26 467,39грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 25 травня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Джилі СК 1,5» д.н.з. № НОМЕР_1 , та належного їй транспортного засобу «Ауді А4», д.н.з. № НОМЕР_2 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав механічних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Джилі СК 1,5» д.н.з. № НОМЕР_1 , визнаного винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0708199, укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Розмір завданого збитку підтверджується висновком № 2990 від 6 липня 2015 року та становив 31 695,87грн.

Позивачка посилалася на те, що 27 травня 2015 року звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак у визначенний п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк страхова компанія не здійснила виплату страхового відшкодування, тому повинна сплатити пеню, яка передбачена положеннями статті 36 цього Закону, а також інфляційні втрати та 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України.

Позивачка зазначала, що 17 липня 2019 року Господарським судом міста Києва вирішено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна», тому відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок виплатити їй страхове відшкодування перейшло до Моторного (транспортного) страхового бюро України, у зв`язку із чим 9 грудня 2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 31 695,87грн та оплату за проведення незалежної оцінки у розмірі 1 200грн. МТСБУ виконало частину зобов`язання за договором страхування в

розмірі 27 756 грн та підтвердило нявність обов`язку виконати зобов`язання за договором страхування.

Позивачка зазначала, що 1 вересня 2022 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату інфляційних втрат у розмірі 11 301,38грн, 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 2 394грн та пеню у розмірі 26 467,39грн. Листом від 5 вересня 2022 року МТСБУ повідомило їй про прийняте рішення про виконання зобов`язання лише в частині виплати 31 695,87грн страхового відшкодування.

Позивачка вважала, що від ліквідованого страховика до Моторного (транспортного) страхового бюро України у повному обсязі перейшли обов`язки цього страховика, у тому числі і в частині виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а відтак відмова відповідача виконувати обов`язки ліквідованого страховика є незаконною.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 9 896,59грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 907грн та пеню в розмірі 23 177,41грн, а всього 35 171грн. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 868,35грн та витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, у розмірі 5 250грн.

У поданій апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокат Проц А.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є самоврядною організацією страховиків (об`єднанням страховиків) та гарантом відшкодування шкоди виключно у випадках, передбачених ст. ст. 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і має обов`язок відшкодувати шкоду замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації.

Представник відповідача посилається на те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Статут Моторного (транспортного) страхового бюро України не містять положень по виконню останнім обов`язку страховика зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення страховиком виплати страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Більчук О.О. просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність доводів представника відповідача про відсутність у Моторного (транспортного) страхового бюро України обов`язку у повному обсязі виконувати зобов`язання ліквідованого страховика за договором страхування, оскільки відповідно до положень статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України, що визаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Представник позивачки, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 7 вересня 2021 року по справі № 910/14293/19, зазначає, що в разі переходу від ліквідованого страховика до Моторного (транспортного) страхове бюро України обов`язків за договором страхування, останнє виконує обов`язки такого страховика в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 травня 2015 року в місті Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Джилі СК 1,5» д.н.з. № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Ауді А4», д.н.з. № НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , у результаті чого транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року у справі № 200/12540/15-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн (с.с. 11).

Згідно полісу № АІ/0708199 від 8 липня 2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Джилі СК 1,5» д.н.з. № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Україна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 100 000грн, майну - 50 000грн, франшиза - 1 000грн (с.с. 13).

Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу №2990, складеного 6 липня 2015 року експертом - автотоварознавцем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi A4, д.н.з. № НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 25 523,64грн без урахування ВТВ та 31 695,87грн з урахуванням ВТВ (с.с.14-20).

27 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (с.с.28).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 липня 2019 року у справі № 910/842/18 ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», як юридичну особу, у зв`язку з банкрутством (с.с. 34-40).

9 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 31 695,87грн та оплату за проведення незалежної оцінки у розмірі 1 200грн (с.с. 41-42).

1 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Більчук О.О. звернувся до відповідача із заявою про виплату інфляційних втрат у розмірі 11 301,38грн, 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 2 394грн та пеню у розмірі 26 467,39грн за зобов`язаннями ПрАТ «СК «Україна» (с.с. 43-44).

Листом МТСБУ від 5 вересня 2022 року представнику позивачки повідомлено про повне виконання обов`язків ПрАТ «СК «Україна» (с.с.45-46).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та

виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно підпункту «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму

боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 19 липня 2023 року у справі №910/16820/21 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові від 7 вересня 2021 року по справі №910/14293/19, та зазначила: «МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону № 1961-IV не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів/майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її.»

Враховуючи, що позовні вимоги обгрунтованні невиплатою страхового відшкодування у визначені законом строки саме страховиком ПрАТ «СК «Україна», який був ліквідований, а не МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати, правові підстави для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового

судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 302,53грн.

У поданих до Київського апеляційного суду 1 серпня 2023 року поясненнях, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокат Гусєв П.В. просить стягнути з позивачки понесені відповідачем витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 000грн, про які було заявлено у відзиві на позовну заяву (с.с.155-158).

8 серпня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення представника ОСОБА_1 - адвоката Терзі О.С. щодо заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, у яких він посилається на необґрунтованість визначеного розміру витрат на правову допомогу, відсутність детального опису робіт та підтвердження доказів оплати послуг адвоката (с.с.178-182).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що орієнтовний розмір витрат, які МТСБУ планує понести у зв`язку із розглядом даної справи у суді першої інстанції та, у разі необхідності, апеляційної інстанції становить 2 000грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом

на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція, зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

У підтвердження витрат на правову допомогу до заяви від 1 серпня 2023 року додана копія договору № 4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права, укладеного 12 жовтня 2021 року між Моторним (транспортним) страховим бюро України та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», за умовами якого замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Пунктом 5 договору сторони визначили вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем - 2 000грн у справі, у якій ціна позову становить 10 000грн і більше; копія додаткової угоди від 28 листопада 2022 року №753 до вказаного договору, згідно якої Моторне (транспортне) страхове бюро України доручило АО «ІНС.ЛОУ ГРУП» ведення справи за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів, визначивши гонорар за вказану послугу в розмірі 2 000грн.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

З наданих апеляційному суду документів у підтвердження витрат відповідача на правову допомогу вбачається, що вони складені до прийняття рішення судом першої інстанції.

Разом з цим, представником відповідача у поясненнях від 1 серпня 2023 року не

зазначено, з яких поважних причин такі документи не були подані разом з відзивом на позовну заяву або протягом розгляду справи судом першої інстанції або протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у апеляційній скарзі представником відповідача не порушувалося питання про стягнення з позивачки витрат відповідача, понесених на правову допомогу, та до апеляційної скарги не були додані докази понесених витрат.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат, понесених відповідачем на правову допомогу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Проца Андрія Володимировичазадовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, , місце знаходження м. Київ, Русанівський бульвар, 8, судові витрати у сумі 1 302грн 53коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І.Ящук