Провадження № 2/756/1627/25
31 березня 2025 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Макущенка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з вищевказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі - ТОВ «МАНІФОЮ») та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 2926636 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 4 100,00 грн.
ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі 48 022,07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 100,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 43 922,07 грн.
09.02.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021.
09.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 624596, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 2 050,00 грн.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого у останньої утворилась заборгованість за Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у сумі 7 745,86 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2 050,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 5 658,01 грн.; інфляційні збитки - 32,80 грн.; 3% річних - 5,05 грн.
25.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 25/01/2022/1, за умовами якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 624596 від 09.08.2021.
10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 624596 від 09.08.2021.
З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість:
1) за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021, укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 , в розмірі 48 022,07 грн.;
2) за Договором позики № 624596 від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , в розмірі 7 745,86 грн., а також судові витрати.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.11.2024 цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва.
Ухвалою суду від 13.12.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у разі неявки у судове засідання відповідача просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Судом встановлено, що 11.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 2926636 в формі електронного документу з використанням електронного підпису, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 4 100,00 грн. строком на 27 днів, тобто до 07.09.2021.
Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.
У пункті 3.4 повернення позики та сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником до закінчення строку позики шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця.
Згідно з п. 3.6 у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою.
09.02.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі 6 817,07 грн., що підтверджується копією вказаного договору; копією Акту приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу № 09/02-2022; Реєстром Боржників за Договором факторингу № 09/02-2022; копією Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 09/02-2022.
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі 48 022,07 грн., що підтверджується копією вказаного договору; копією Акту приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10-01/2023; Реєстром Боржників за Договором факторингу № 10-01/2023; копією Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10-01/2023.
09.08.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 624596, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 2 050,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 08.09.2021 зі сплатою базової відсоткової ставки - 2,00 % на день.
Вказаний договір укладений між сторонами в електронному вигляді та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора T8fE7ra7ah.
25.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 25/01/2022/1, за умовами якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у сумі 7 708,01 грн., що підтверджується копією вказаного договору; копією Акту приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу № 25/01/2022/1; Реєстром Боржників за Договором факторингу № 25/01/2022/1; копією Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 25/01/2022/1.
10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у сумі 7 745,86 грн., що підтверджується копією вказаного договору; копією Акту приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10-03/2023/01; Реєстром Боржників за Договором факторингу № 10-03/2023/01; копією Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 10-03/2023/01.
Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Таким чином, підписання відповідачем договору, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу та договору відступлення прав вимоги.
Вказані договори у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
З розрахунків заборгованості наданих позивачем вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить:
- за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021, укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 , - 48 022,07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 100,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 43 922,07 грн.;
- за Договором позики № 624596 від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , - 7 745,86 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 2 050,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 5 658,01 грн.; інфляційні збитки - 32,80 грн.; 3% річних - 5,05 грн.
Суд не може погодитися із порядком та вказаним розміром нарахування заборгованості з огляду на наступне.
Умовами Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 між сторонами погоджено строк користування кредитом до 07.09.2021.
При цьому, у п. 3.6 вказаного договору зазначено, що у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою.
Однак позивачем не надано суду доказів того, що відбулась пролонгація вказаного договору.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
З огляду на вказане, нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії вищезазначених договорів є неприйнятним.
Проте, з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 здійснювалось після визначеного договором строку кредитування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитних договорів, задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі 6 302,93 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4 100,00 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування - 2 202,93 грн.
Щодо заборгованості за Договором позики № 624596 від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Умовами Договором позики № 624596 від 09.08.2021 між сторонами погоджено строк користування кредитом до 08.09.2021, разом з тим, нарахування відсотків здійснювалось також після визначеного договором строку кредитування.
Враховуючи, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку є неприйнятним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у розмірі 2665,01 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2 050,00 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування - 615,01 грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 32,80 грн.; 3% річних - 5,05 грн., нараховані за невиконання вимог Договору позики № 624596 від 09.08.2021.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з правовою позицією Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 р. у справі № 924/532/19 право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, після спливу визначеного договором строку кредитування, та процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі - 6 302,93 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 4 100,00 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування - 2 202,93 грн., а також Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у сумі - 2 702,86 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2 050,00 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування - 615,01 грн., інфляційні втрати - 32,80 грн.; 3% річних - 5,05 грн., нараховані за період з 25.01.2022 по 23.02.2022.
За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 489,02 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 01.07.2024; заявку на надання юридичної допомоги № 183 від 14.08.2024; Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішення Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023; Витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024.
Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.
Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.
Зважаючи на викладене, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами, у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також ціну позову та розмір фактично задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 584,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість у розмірі 9 005 (дев`ять тисяч п`ять) гривень 79 копійок, яка складається з заборгованості за Договором позики № 2926636 від 11.08.2021 у сумі - 6 302,93 грн., заборгованості Договором позики № 624596 від 09.08.2021 у сумі - 2 702,86 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 02 копійки; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 584 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ - 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306,

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха