КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/16463/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6148/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бебешко М.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті сина, громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження, м. Гірник Селидове Донецької області, ІПН: НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Первомайське, Покровського району, Донецької області (а.с. 1-4).

Заява мотивована тим, що заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого було призвано до лав ЗСУ під час мобілізації. Заявник отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти № ПР/6432 від 20 травня 2024 року про те, що її син старший солдат військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 13 травня 2024 року під час штурмових дій противником поблизу н.п. Первомайське Покровського району Донецької області (повідомлення військової частини НОМЕР_2 від 16 травня 2024 року № 1287/1105).

Згодом, заявниця отримала витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 «про результати службового розслідування № 1105 від 02 червня 2024 року, у якому в п.п.1,2 вказано: службове розслідування вважати завершеним; вважати дійсним факт безвісти зникнення 13 травня 2024 року старшого солдата ОСОБА_2 , командира відділення - командира машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 .

21 травня 2024 року заявницею була подана заява до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області про зникнення безвісті сина ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання на території н.п. Первомайське Покровського району Донецької області - ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною заявою Білоцерківським РУП ГУНП зареєстровано кримінальне провадження № 0001904 за ч.1 ст. 115 КК України.

В середині літа 2024 року заявниця по телефону поспілкувалася з побратимом сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був свідком загибелі сина та повідомив, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 19 години в районі н.п. Первомайське Покровського району Донецької області під час мінометного обстрілу та штурмових дій, які проводив противник. За повідомленням ОСОБА_4 , ОСОБА_2 був уражений осколками ворожої міни в область шиї та голови. Надати першу медичну допомогу не було можливості через ворожі штурмові дії. Коли ОСОБА_4 з двома побратимами підповзали до ОСОБА_2 , то тіло останнього було холодним. ОСОБА_4 особисто закрив очі ОСОБА_2 та накрив тіло тканиною. Евакуацію тіла ОСОБА_2 неможливо було провести, через те, що було багато вбитих та поранених, а евакуаційні машини були розбиті. Також загинув ще один побратим, який підповзав з ОСОБА_4 до тіла ОСОБА_2 . Тіло ОСОБА_2 було залишено на полі бою, і дана позиція була зайнята противником.

Вказувала, що Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в усній формі відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки відсутній оригінал документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Письмова відмова Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у заявника відсутня та не є необхідною під час розгляду справи судами про встановлення факту народження або смерті особи, оскільки вимога щодо отримання відмови у письмовому вигляді органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Вказувала, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , необхідне для реєстрації смерті особи та отримання свідоцтва про смерть, та має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, зокрема, оформлення права на спадину, адже за час свого життя ОСОБА_2 не залишив заповіту (а.с. 1-4).

25 листопада 2024 року до суду від представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України - Калюжного А.П. надійшли письмові пояснення, в яких останній просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті (а.с. 51-56).

Пояснення обґрунтовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт смерті. Матеріали службового розслідування не містять достовірних даних про смерть старшого солдата ОСОБА_2 в конкретний час і за конкретних обставин, так як згідно з матеріалів службового розслідування ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18 годині 05 хвилин - 05 годин 00 хвилин, під час штурмових дій противником в районі н.п. Первомайське Донецької області був втрачений зв`язок з старшим солдатом ОСОБА_5 .

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду викладеної у постановах від 28 лютого 20224 року у справі № 506/358/22 та від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ст. 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (а.с. 51-56).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю - відмовлено (а.с. 101-109).

Не погодившись з рішенням суду, 25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви та встановити факт смерті сина, громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження, м. Гірник Селидове Донецької області, ІПН: НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Первомайське, Покровського району, Донецької області (а.с. 113-120).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, висновки зроблені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи та практиці Верховного Суду.

Вказувала, що суд помилкового не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_3 щодо настання смерті (загибелі) сина заявниці ОСОБА_2 . Пояснення свідка достовірно свідчать за яких обставин, а також вказують час та місце загибелі ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 та навів обставини, що загрожували смертю - штурмові дії росіянами військових позицій, які обороняв загиблий з побратимами.

Крім того, акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 31.05.2024 року є письмовим доказом, в якому в п. 2 «опис подій» в підпункті 2.1. вказано, що 13.05.2024 року приблизно о 18 год. 05 хв. - 5 год. 00 хв. під час штурмових дій противника Пвідд «Старий» в районі н.п. Первомайське Донецької області був втрачений зв`язок з старшим солдатом ОСОБА_2 , командиром відділення - командиром машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 . Тобто, даний акт підтверджує місцеперебування ОСОБА_2 - Пвідд «Старий» в районі н.п. Первомайське Донецької області на певну дату - 13.05.2024 року та засвідчує обставини, що загрожували смертю - штурмові дії противника. Але, в акті службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 31.05.2024 року в п. 5.2. вказано: вважати дійсним факт безвісти зникнення 13.05.2024 року старшого солдата ОСОБА_2 , командира відділення - - командира машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 . Такий висновок було зроблено тільки тому, що розслідувачами не були опитані безпосередні учасники захисту Пвідд «Старий» в районі н.п. Первомайське Донецької області 13.05.2024 року, які були свідками загибелі ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які ІНФОРМАЦІЯ_7 , які були очевидцями загибелі ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, заявником надані до суду належні, достовірні та достатні докази в розумінні ст.ст. 77,79,80 ЦПК України, а саме пояснення свідка ОСОБА_3 , акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 31.05.2024 року, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.05.2024 року про порушення Білоцерківським районним управління поліції ГУ НП Київської області 22.05.2024 року кримінального провадження № 01904 за ст. 115 ч. 1 КК України, що в сукупності достовірно свідчать про загибель/смерть її сина, ОСОБА_2 . Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані докази.

Зазначала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, що нею неправильно обрано спосіб захисту, оскільки потрібно звертатись з заявою про оголошення судом загиблого померлим на підставі ст. 46 ЦК України а не в порядку п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Звертала увагу, що в постанові Верховного Суду у справі № 506/358/22 вказано, що «заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто, доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала така смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті». Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновки щодо оголошення особи померлою (ст. 46 ЦК України, ст.ст. 305, 309 ЦПК України): «тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підстави припустити смерть такої особи. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не із заявою про оголошення судом особи померлою (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України)». Вказувала, що надані нею докази ніяк не свідчать про наявність припущень про смерть особи, не констатують високу степінь ймовірності смерті особи, а навпаки, достовірно свідчать та є незаперечними доказами, які вказують на факт настання смерті особи за обставин, що загрожували їй смертю.

Крім того, вважала, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні клопотання про виклик свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , хоча представник Міністерства оборони України не був проти такого клопотання, пославшись на те, що суд вже дослідив матеріали справи, а тому не може задовольнити таке клопотання. Представник заявника 02.12.2024 року повідомив суд про те, що ним буде згодом подано клопотання про виклик інших свідків, бо не може з об`єктивних причин це зробити до початку слухання справи станом на 02.12.2024 року (а.с. 113-120).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Немировська О.В. , судді Мазурик О.Ф., Желепа О.В. (а.с. 122).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 січня 2025 року вказану цивільну справу витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 123-124).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 135/06.1-01/25 від 17.01.2025 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють провадження суддею-доповідачем Немировською О.В. розгляд судової справи № 357/16463/24 (апеляційне провадження № 22-ц/824/6148/2025) призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи (а.с. 127).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 17 січня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Олійник В.І., судді Музичко С.Г., Сушко Л.П. (а.с. 128).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року (а.с. 131).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року закінчено проведення підготовчих дій. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні суду апеляційної інстанції на 25 лютого 2025 року на 12 год. 45 хв. в приміщенні Київського апеляційного суду (а.с. 132).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 353/06.1-01/25 від 25.02.2025 року у зв`язку з переведенням судді-доповідача Олійника В.І. до складу іншої судової та зміною спеціалізації, призначено повторний автоматизований розподіл справи розгляд судової справи № 357/16463/24 (апеляційне провадження № 22-ц/824/6148/2025) (а.с. 139).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (а.с. 140).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду(м. Київ, вул. Солом`янська,2-А)на 10 квітня 2025 року о 11 годині 40 хвилин (а.с. 141).

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , її представник - адвокат Борисенко А.М. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (а.с. 142-147).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

Як вбачається із Витягу з наказу № 66 від 05 березня 2024 року командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_13 , старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_4 п(по особовому складу) від 04.03.2024 року № 20-РС на посаду стрільця - помічника гранатометника 1 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти, ВАС - 100915А/630, який прибув із військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , з «05» березня 2024 року зарахувати до списків особового складу частини, та на всі види забезпечення, продовольче забезпечення з «06» березня 2024 року і вважати таким, що з «05» березня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 820 грн. на місяць, шпк «солдат» (а.с. 14).

20 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_8 на адресу заявниці направлено сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зник безвісти 13 травня 2024 року під час штурмових дій противником поблизу н.п. Первомайське, Покровського району, Донецької області, будучи вірним військовій Присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність (повідомлення військової частини НОМЕР_2 від 16 травня 2024 року № 1287/1105) (а.с. 9).

Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 1105 від 02 червня 2024 року, завершено службове розслідування та вирішено вважати дійсним факт безвісти зникнення 13 травня 2024 року старшого солдата ОСОБА_2 , 02 вересня 1998 року, командира відділення - командира машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 (а.с. 10).

Відповідно до акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 31.05.2024 року, 13 травня 2024 року, приблизно о 18 годині 05 хвилин - 05 годин 00 хвилин, під час штурмових дій противником ПВідд «Старий» в районі н.п. Первомайське Донецької області був втрачений зв`язок з старшим солдатом ОСОБА_2 , командиром відділення - командиром машини 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти. У проміжок часу з 13 травня 2024 року по 23 травня 2024 року здійснювалися спроби проведення пошукових заходів, які були не успішні у зв`язку з великою інтенсивністю бойових дій в районі ймовірного перебування старшого солдата ОСОБА_2 (а.с. 11-13).

22 травня 2024 року Білоцерківським районним управлінням поліції ГУНП в Київській області зареєстровано кримінальне провадження № 0001904 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Згідно даного провадження 21 травня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 , про те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який з 01.03.2024 року є військовослужбовцем ЗСУ, військові частини НОМЕР_2 , перебуваючи під час виконання бойового завдання на території н,п Первомайське Покровського району Донецької області, перестав виходити на зв`язок 13.05.2024 та зник безвісти (а.с. 15).

Статтею 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з вимогами частини 1 статті 5 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Пунктом 9 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відтак, встановлення факту смерті особи на підставі ч. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише за наявності беззаперечних доказів встановлення обставини, які свідчать про смерть особи яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України).

Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого

2024 року у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23), від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23 (провадження № 61-16728св23), від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 (провадження № 61-13752св23) та від 02 квітня 2025 року у справі № 753/11685/24 (провадження № 61-16778св24).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

У справі, що переглядається, суд встановив, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання фактично просила встановити факт смерті її сина, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Первомайське, Покровського району, Донецької області, з метою реєстрації смерті особи та отримання свідоцтва про смерть, що має наслідком, зокрема, оформлення права на спадину, адже за час свого життя ОСОБА_2 не залишив заповіту

Заявниця посилалась на те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув під час штурмових дій противника (військовослужбовців РФ) поблизу н.п. Первомайське Покровського району Донецької області. Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в усній формі відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки відсутній оригінал документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Як на правові підстави звернення до суду з вказаною заявою, посилалась на п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Натомість, на підтвердження вимог заяви ОСОБА_1 надала до суду Витяг з наказу № 66 від 05 березня 2024 року про зарахування особового складу до військової частини,повідомлення військової частини НОМЕР_2 від 16 травня 2024 року № 1287/1105 та повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_10 про зниклого безвісті старшого солдата ОСОБА_2 , Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 1105 від 02 червня 2024 року про затвердження результатів службового розслідування та визнання безвісті зниклим старшого солдата ОСОБА_2 , акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 31.05.2024 року.

Разом із тим, з вказаних доказів вбачається факт зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 та відсутність беззаперечних доказів загибелі останнього.

Посилання заявниці на покази свідка ОСОБА_3 у даній справі, який в судовому засіданні стверджував про настання смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 внаслідок осколкового поранення в голову і шию під час штурму населеного пункту Первомайське Донецької області цих висновків не спростовують, а тому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_3 .

Надані суду та досліджені докази у їх сукупності лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті ОСОБА_2 за обставин, що підтверджені цими доказами, тобто свідчать про припущення загибелі останнього, а тому, підстави для задоволення заяви відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно роз`яснив, що за наявності у заявниці вірогідного припущення про смерть її сина, остання не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом ОСОБА_2 померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 61-1746св23, оскільки обставини справи є відмінними від обставин справи, яка переглядається апеляційним судом.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 11 квітня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.І. Шкоріна