Справа № 683/3432/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Лукіянчук О.М.

представника відповідача адвоката Федорчук Є.А.

представника третьої особи Білокопитного В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу № 683/3432/24, 2/683/160/2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав

установив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що вона перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2013 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Шлюб розірвано 27 жовтня 2016 року рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області, а також рішенням цього ж суду від 19 вересня 2016 року з відповідача стягуються аліменти на сина в розмірі частини всіх видів заробітку, починаючи із 22 серпня 2016 року і до повноліття дитини.

Син постійно проживає разом із позивачкою, вихованням та піклуванням за дитиною займається виключно вона. Відповідач, окрім сплати аліментів, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям і здоров`ям, жодного разу не зустрівся з сином, не вітає його на свята.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 4 листопада 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Федорчук Є.А. в установлений в ухвалі строк подано відзив на позовну заяву, де просить у позові відмовити, оскільки відповідач з 2014 року не проживає за місцем реєстрації, а з 2011 року проходить військову службу в Збройних Силах України та перебуває у зоні бойових дій, тому відвідувати школу та батьківські збори не може. Також вказує, що позивачка сама обмежила спілкування ОСОБА_2 із сином. Крім того, посилається на те, що відповідач щомісячно сплачує аліменти на сина і достатніх підстав для позбавлення батьківських прав позивачкою не наведено.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лукіянчук О.М. позов підтримали та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федорчук Є.А. в судовому засіданні просить відмовити в позові, посилаючись на те, що відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, сплачує аліменти та бажає налагодити відносини із дитиною, тому представник просить не позбавляти його батьківських прав.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Білокопитний В.В. просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 3 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 7 листопада 2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2016 року, щомісячно і до досягнення сном повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сина у АДРЕСА_2 та на даний час проходить службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 3 грудня 2024 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального,

культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Відповідно до положень ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом із дружиною та малолітньою донькою з серпня 2022 року мешкають в орендованій кімнаті, що за адресою: АДРЕСА_3 , на даний час він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що ОСОБА_2 бажає виконувати батьківські обов`язки, однак через віддаленість місця проживання, постійне знаходження в зоні бойових дій та неприязні відносини із позивачкою, не може цього зробити.

Водночас представник відповідача заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав і вказує, що він має намір спілкуватись із сином та надає дитині матеріальне забезпечення шляхом сплати аліментів.

Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім"ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Допитаний малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду пояснив, що батька не пам`ятає і спілкуватись із ним не хоче, оскільки ображений на нього.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що відповідач проходить військову службу і між сторонами існує тривалий конфлікт, що негативно вплинув на їх ні взаємовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що одного разу ОСОБА_2 телефонував та цікавився яке хобі у Вадима, на що вона не відповіла. Також повідомила, що син міг би користуватись пільгами, оскільки його батько є учасником бойових дій, однак відповідач цього не запропонував, на запитання суду відповідала, що самостійно не зверталась до нього з цим питанням.

Допитані судом за клопотанням представника позивачки свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно мати та сусідка позивачки повідомили суду, що ОСОБА_2 з часу розірвання шлюбу з ОСОБА_1 сина не провідував, позивачка сама займається його вихованням.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків з дитиною, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням дитини і її розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Позивачкою, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що батько дитини особливо неблагонадійний і спілкування з ним суперечить інтересам дитини.

Таким чином, досліджені судом докази достовірно не свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з сином, які б давали підстави суду застосувати до нього крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

При цьому, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 3 грудня 2024 року, згідно якого позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина, достатні підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно сина з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

На даний час вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу.

Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивачка не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітетів Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: вул. Острозького,70, м. Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100, .

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2025 року.

Суддя