Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6983/22 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/6983/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитом, визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, зняття заборони за відчуження та стягнення переплачених коштів

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.02.2024 року:

- визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» по односторонній зміні відсоткової ставки за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», а саме: 05.11.2008 року з 11,04% на 13,083%, з 19.07.2010 року до 12,583%;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» за базовою ставкою в розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, відрахуванням неправомірно збільшення тіла кредиту, а також зарахуванням сплаченої комісії (винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати) на інші кредитні платежі згідно встановленого в кредитному договорі порядку;

- визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із повним виконанням;

- визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим зняти заборону на відчуження майна;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 переплачені кошти за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», в сумі 18 513,65 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на дату здійснення платежу.

На обґрунтування позову представник позивача вказував, що 12.11.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №ZRSWGK зі сплатою 11,04% річних на залишок кредиту строку до 12.11.2027 року.

В забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (зараз АТ КБ «Приват Банк») було укладено договір іпотеки №ZRSWGK від 12.11.2007 року, предметом якого стала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 7.1 Договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом з періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору річна процентна ставка становила 11,04% на залишок кредиту.

Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розмір відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Листом АТ КБ «Приват Банк» від 08.06.2022 року зазначено, що банком було змінено відсоткову ставку 05.11.2008 року на 13,083%. Також, вказано, що банком було проведено зменшення відсоткової ставки 19.07.2010 року до 12,583%.

Разом з тим, жодного доказу надіслання вимоги про зміну відсоткової ставки із вказівкою про підставу такого збільшення, попри вимогу позичальника, вказану у листі від 01.06.2022 року, банком надано не було, а тому, дії АТ КБ «Приват Банк» щодо односторонньої зміни базової відсоткової ставки з 11,04% на 13,083% (з 05.11.2008 року) та на 12,583% (19.07.2010 року) є неправомірними.

Згідно п. 7.1 договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

З наданого ОСОБА_1 розрахунку заборгованості по кредиту за період 01.11.2007 року 26.10.2022 року, вбачається щомісячне стягнення комісії в розмірі 40 доларів США в рахунок погашення заборгованості. Загальна сума утриманої щомісячної комісії станом на 26.10.2022 року складає 6 880 доларів США. Одноразово утримана комісія в день видачі кредиту становить 600 доларів США. Отже, загальний розмір коштів отриманих в якості комісії становить 7480 доларів США.

Вказує, що умова договору про стягнення комісії є нікчемною, тому вбачається необхідність у здійсненні перерахунку заборгованості за кредитом.

Із наданого банком розрахунку заборгованості позивачка дізналася також про збільшення тіла кредиту в загальному розмірі на 1012,91 доларів США. Також в період збільшення тіла кредиту, на відповідну суму поряд основного платежу здійснювався додатковий платіж клієнта, тобто банк збільшував тіло кредиту за рахунок сплачених нею коштів.

Зважаючи на неправомірне збільшення банком в односторонньому порядку відсотків за кредитом, тіла кредиту, неправомірне утримання комісії та здійснення нею щомісячних платежів у більшому розмірі вбачається дострокове виконання нею основного зобов`язання. Право іпотеки припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Відповідно до висновку судового експерта Тарасюка С.Ю. за результатом проведення судово-економічної експертизи №22/23 від 22.11.2023 року визначено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року станом на 02.03.2017 року повністю погашена та станом на 26.10.2022 року виникла переплата в розмірі 18 513,65 доларів США.

Внаслідок неправомірних нарахувань по кредиту та понаднормової сплати кредитних платежів позивач вважає, що переплатила банку кошти в сумі 18 513,65 доларів США.

З метою досудового врегулювання спору позивачка 02.11.2022 року звернулася в АТ КБ «Приват Банк» із заявою про здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором, в якій просила зарахувати неправомірно утриману комісію одноразово в день видачі кредиту та щомісяця в період сплати загальним розміром 7676 доларів США, в рахунок погашення основної заборгованості та відсотків за кредитом; припинення іпотеки за договором іпотеки №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», предметом якого стала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим зняти заборону на відчуження майна та повернення їй переплачені за кредитом коштів в сумі 18701,34 доларів США, проте її вимога задоволена не була, тому вона вимушена звертатися до суду із даним позовом.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» по односторонній зміні відсоткової ставки за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», а саме: 05.11.2008 року з 11,04% на 13,083%, з 19.07.2010 року до 12,583%.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» за базовою ставкою в розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, відрахуванням неправомірно збільшення тіла кредиту, а також зарахуванням сплаченої комісії (винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати) на інші кредитні платежі згідно встановленого в кредитному договорі порядку.

Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із повним виканням.

Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки №ZRSWGK від 12.11.2007, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим зняти заборону на відчуження майна.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 переплачені кошти за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», в сумі 18473,65 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ на дату здійснення платежу.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на виконання пункту 2.3.1. кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» листом №20.1.3.2/6-22855/3763 від 03.10.2008 року повідомило ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки з 05.11.2008 року. Даний лист було направлено за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що під час розгляду справи на виконання вимог ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 27.04.2023 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу суду клопотання та CD-диск №07041814, який містив наступні дані: - копію кредитного договору №ZRSWGK від 12.11.2007 з додатком №1; докази видачі кредиту та сплати комісії; - лист та реєстр відправлення листа про підвищення відсоткової ставки; - копію додаткової угоди від 19.07.2010 року про зміну відсоткової ставки; - розрахунок боргу станом на 26.10.2022 року в якому наявна інформація про розмір процентної ставки та її зміни в розрізі ставок за кожною зміною. В зв`язку з великим об`ємом витребуваних документів, більше 1000 сторінок, документи були підписані ЕЦП та надані на електронному носії.

Звертає увагу, що ухвала Бердичівського міськрайонного суду від 27.04.2023 року не містила вимог щодо формату витребуваних документів. Отже, надавши витребувані документи на електронному носії АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі виконав вимоги ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 27.04.2023 року. Разом з тим, відповідачем було надано клопотання від 24.04.2024 року про долучення до матеріалів справи в друкованому вигляді наступних доказів: лист та реєстр відправлення листа про підвищення відсоткової ставки; копія додаткової угоди від 19.07.2010 року про зміну відсоткової ставки.

Як вбачається із виписок по рахунку позивача ОСОБА_1 від дати укладання договору до листопада 2008 року вносила щомісячні платежі в розмірі 249,08 дол. США. Починаючи з грудня 2008 року ОСОБА_1 вносила кошти у більшому розмірі, а саме: 276,56 дол. США. Отже, безпідставним є ствердження суду про ненадання Банком доказів направлення позивачу листа про зміну відсоткової ставки, оскільки такі докази були надані суду двічі в електронному та друкованому вигляді.

Відповідач наголошує, що докази направлення зазначеного листа про підвищення відсоткової ставки з 05.11.2008 року разом із внесенням ОСОБА_1 збільшеного щомісячного платежу свідчать про обізнаність позивача про зміну відсоткової ставки, що суд першої інстанції не взяв до уваги.

Крім того, відповідач просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки позивачка звернувшись в 2022 році з цим позовом пропустила строк позовної давності по оскарженню дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни відсоткової ставки 05.11.2008 року.

Як зазначалося вище копію додаткової угоди від 19.07.2010 про зміну відсоткової ставки відповідач надав суду для долучення до матеріалів справи в електронному та друкованому вигляді. Пунктом 1 додаткової угоди №1/1-1 від 19.07.2010 року було визначено, що починаючи з 19.07.2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,58%. Дана додаткова угода підписана ОСОБА_1 , що в свою чергу спростовує доводи позивача про односторонні дії АТ КБ «ПриватБанк» по зміні відсоткової ставки. Належним способом захисту щодо оскарження зміни 19.07.2010 року відсоткової ставки за кредитним договором з 13,083% до 12,583% є визнання даної додаткової угоди недійсною, проте таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла. Крім того, протягом трьох років з дати укладання додаткової угоди ОСОБА_1 її не оскаржила, а отже звернувшись в 2022 році з цим позовом, пропустила строк позовної давності.

Відповідач також не погоджується із висновком суду першої інстанції, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася із листа відповідача від 07.11.2022 року, яким було відмовлено у задоволені її заяви щодо проведення перерахунку заборгованості за кредитом, оскільки як зазначалося вище про зміну відсоткової ставки 05.11.2008 року позивач була обізнана та погоджувалася з цим, що підтверджується внесенням нею з грудня 2008 року платежів у зміненому розмірі, а саме: 276,56 дол. США. Також із позивачкою узгоджено зміну відсоткової ставки 19.07.2010 року шляхом підписання додаткової угоди до кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що умови кредитного договору, за якими позивач повинна сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними, мав взяти до уваги висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах ВС щодо застосування строків позовної давності до вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Сторона позивача скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» як на законність збільшення відсоткової ставки посилається на нібито обізнаність позичальника про дану обставину через сплату нею більших платежів. Проте, даний факт не заслуговує на увагу, оскільки сплачуючи періодичний платіж позичальник у відділенні банку спочатку підходить до менеджера, який виписує їй рахунок на оплату кредиту із визначеною сумою, з яким вона оплачує його у касі. При цьому сам факт сплати більшого розміру платежу не відміняє положення п.2.3.1 кредитного договору, який розроблений кредитором, про обов`язкове направлення банком повідомлення протягом 7 календарних днів про зміну відсоткової ставки. Належним доказом надіслання відповідного повідомлення могло бути отримання позичальником рекомендованого листа або його особистого підпису на вказаному повідомленні.

Щодо зміни відсоткової ставки 19.07.2010 року до 12,583% банк в подальшому надав копію відповідного договору. Разом з тим, даний доказ не надавався а ні на неодноразове звернення позичальника, а ні на вимогу судового експерта.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ухвала суду від 27.04.2023 року не містила вимог щодо формату витребуваних документів. Проте, у вказаній ухвалі суду зауважувалося, що клопотання судового експерта Тарасюка С.Ю., яке містило вимогу про надання всіх документів у письмовій формі в оригіналах, або належно засвідчених копіях, направлялось також на адресу сторін.

Щодо неправомірного стягнення комісії за кредитом, то апелянт не оспорює вказаних висновків суду щодо нікчемної умови кредитного договору по нарахуванню комісії, а лише вказує на необхідність застосування строків позовної давності.

Щодо неправомірного збільшення тіла кредиту, то апелянт не оспорює висновків суду щодо неправомірного збільшення тіла кредиту.

У ході розгляду справи відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Із позовної заяви вбачається, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася із листа банку від 07.11.2022 року, яким було відмовлено у задоволені її заяви щодо проведення перерахунку заборгованості за кредитом. При цьому, заявляючи вимоги про визнання припиненою іпотеки та зняття заборони на відчуження належного їй майна внаслідок повноцінного виконання зобов`язання станом на 02.03.2017 року позивачка тим самим заявляє негаторний позов. Позовна давність не застосовується щодо вимоги про перерахунок заборгованості внаслідок застосування наслідків нікчемної умови договору та у негаторних позовах іпотекодавців щодо усунення перешкод у користуванні своїм майном.

Щодо вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів. Відповідно до висновків судової експертизи зобов`язання за кредитним договором були виконанні ОСОБА_1 в повному обсязі станом на 02.03.2017 року, після чого всі наступні платежі рахуються як неправомірно утримані банком. Що вказує на те, що саме з 02.03.2017 року можливий початок застосування позовної давності до вказаної позовної вимоги. 02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким передбачається вдосконалення правових відносин у багатьох сферах життєдіяльності, які зазнали змін у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 про те, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. ВС ВП в постанові від 28.03.2018 року по справі №444/519/12 зазначив, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору сплата періодичних платежів мала відбуватися з 1 по 5 число кожного місяця. Отже, у даній вимозі строк позовної давності може бути застосований лише щодо періодичного платежу по сплаті комісії в березні 2017 року, оскільки 3 річний строк позовної давності закінчується в квітні 2020 року, коли вони були продовжені змінами в законодавстві. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачкою 03.03.2020 року був сплачений платіж по комісії в сумі 40 доларів США. А тому, щодо цього платежу суд правомірно застосував позовну давність та стягнув безпідставно отримані банком кошти в розмірі 18 473,65 доларів США, в еквіваленті по курсу НБУ на дату здійснення платежу.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приват Банк» адвокат Адаменко Т.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач та її представник адвокат Гуменюк О.В. просили апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 12.11.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRSWGK.

Згідно п. 7.1. договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк з 12.11.2007 по 12.11.2027 включно, у вигляді не поновлювана лінія (кредит) у розмірі 20000,00 доларів США для придбання нерухомості, а також 5200,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця.

Відповідно до п.2.1.4. договору банк зобов`язується забезпечувати позичальника консультаційними послугами з питань виконання договору.

Відповідно до п.7.3 зазначеного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором виступає іпотека 4-кімнатної квартири загальною площею 83, 00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору про іпотеку від 12.11.2007 (а.с.10-12, 14-16, т.1).

Згідно додатку №1 до кредитного договору №ZRSWGK від 12.11.2007: початковий внесок 20 000,00 доларів США, річна процентна ставка 11,04 %, щомісячна винагорода 0,20%, разова винагорода за надання фінансового інструменту 3,00% (а.с.13, т.1).

12.11.2007 між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір особистого страхування №ZRSWLK та договір страхування майна №ZRSWGK (а.с.17-18, т.1).

01 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в АТ КБ «Приват Банк» з заявою вих.494-ВБ щодо надання їй інформації про стан заборгованості за кредитом на дату звернення у вигляді відповідного детального помісячного розрахунку заборгованості з моменту укладення кредитного договору, а також виписку по рахунку, зважаючи на вчинення нею щомісячних проплат в більшому розмірі, ніж мінімальний визначений умовами договору. Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 також вимагала надання інформації щодо відсоткової ставки за кредитом, а також щодо інформації про утримання з неї разової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми наданого кредиту та щомісячної винагороди в розмірі 0,20% від суми наданого кредиту (а.с.19, т.1).

Листом АТ КБ «Приват Банк» від 08.06.2022 року №20.1.0.0.0/7-220601/4635 на заяву ОСОБА_1 надана відповідь, згідно якої встановлено, що внаслідок зміни облікової ставки НБУ у банка виникло право збільшити відсоткову ставку по кредиту. Приймаючи до уваги, що з 30.04.2008 року банком не було змінено процентну ставку, право на її підвищення залишається за банком. Враховуючи вищенаведене, згідно умов договору та відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 було направлено лист (повідомлення), щодо зміни відсоткової ставки за договором. Оскільки право банку збільшити процентну ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності Законом України №661-VI від 12.12.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банка змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», банк діяв відповідно до вимог укладеного договору та в рамках чинного законодавства України. Було змінено відсоткову ставку 05.11.2008 на 13,083%. 19.07.2010 банком було проведено зменшення відсоткової ставки до 12,583% (а.с.20, т.1).

15.06.2022 року ОСОБА_1 подано скаргу до Національного банку України в зв`язку з тим, що їй не було надано банком інформацію про утримання з неї щомісячних комісійних платежів, розрахунок заборгованості за договором та виписку по її особовому рахунку (а.с.21-22, т.1).

26.10.2022 року АТ КБ «Приват Банк» надано ОСОБА_1 виписку по кредитному договору №ZRSWGK від 12.11.2007 за період з 01.11.2007 по 26.10.2022, згідно якого залишок кредиту на 26.10.2022 10 114,10 грн. чи доларів США; залишок тіла кредиту на початок періоду 20 000,00 грн. чи доларів США, залишок тілу кредиту на кінець періоду 9792,55 грн. чи доларів США, також згідно виписки з ОСОБА_1 утримувалась комісія, відсутня інформація про відсоткову ставку по якій нараховувалися відсотки за кредитом (а.с.23-31, т.1).

03.11.2022 року позивачкою на адресу АТ КБ «Приватбанк» подано заяву згідно якої остання просить банк припинити іпотеку за договором іпотеки № ZRSWGK від 12.11.2007 року та зняти заборону на відчуження майна (а.с.33, т.1).

02.11.2022 року позивачем проведено розрахунок кредитної заборгованості, який вказував на повне виконання нею зобов`язання перед АТ КБ «Приват Банк» та наявність переплати в розмірі 18701,34 доларів США (а.с.34-35, т.1).

Листом уповноваженої особи АТ КБ «Приватбанк» від 07.11.2022 року відмовлено позивачці в задоволенні запиту щодо перерахунку кредитного договору від 12.11.2007 року та зняття обтяження з нерухомості та повернення коштів (а.с.36, т.1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі №274/6983/22 від 22.11.2023 №22/23 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 повністю погашена та станом на 26.10.2022 виникла переплата у розмірі 18 513,65 доларів США (а.с.123-146, т.1).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що умови кредитного договору, за якими позивачка повинна сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є недійсними. Щодо неправомірного збільшення відсоткової ставки за кредитом, то боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку, а тому, дії АТ КБ «Приват Банк» щодо односторонньої зміни базової відсоткової ставки з 11,04% на 13,083% (з 05.11.2008) є неправомірними. Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 повністю погашена та станом на 26.10.2022 року виникла переплата у розмірі 185 13,65 доларів США, тому суд вважав, що між сторонами правовідносини по кредитному договору №ZRSWGK від 12.11.2007 року припнилися у зв`язку з виконанням позивачкою зобов`язань за ним в повному обсязі. Оскільки позивачка виконала свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за цим договором, суд приходить до висновку про визнання зобов`язань за договором іпотеки припиненими, а також виключення обтяження нерухомого майна позивача з Державного реєстру іпотек.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для довершення житла, таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Щодо змін відсоткової ставки 05.11.2008 року та 19.07.2010 року.

Згідно п. 7.1 договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору річна процентна ставка становила 11,04% на залишок кредиту.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розмір відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Листом АТ КБ «Приват Банк» від 08.06.2022 року зазначено, що банком було змінено відсоткову ставку 05.11.2008 на 13,083%, також, вказано, що банком було проведено зменшення відсоткової ставки 19.07.2010 року до 12,583%.

За змістом положень частини першої статті 651 ЦК України та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Представник АТ КБ «Приват Банк» вказує в позовній заяві, а також в апеляційній скарзі, що лист №20.1.3.2/6-22855/3763 від 03.10.2008 року про підвищення відсоткової ставки з 05.11.2008 року був направлений ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

На підтвердження чого стороною позивача до суду першої інстанції був наданий лист та реєстр поштових відправлень (а.с.183, 185, т.1).

Належним доказом надіслання відповідного повідомлення є отримання позивачкою рекомендованого листа або її особистий підпис на вказаному повідомленні.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку, а тому, дії АТ КБ «Приват Банк» щодо односторонньої зміни базової відсоткової ставки з 11,04% на 13,083% (з 05.11.2008) є неправомірними.

На підтвердження підстав для зміни відсоткової ставки 19.07.2010 року до 12,583% відповідач в подальшому надав копію відповідного договору.

Разом з тим, даний доказ не надавався, а ні на неодноразове звернення позивача, а ні на вимогу судового експерта, у зв`язку із цим ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 20.03.2024 року відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про направлення справи для доопрацювання судової експертизи.

Частиною 1 статті 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, зважаючи на бездіяльність відповідача у справі із врахуванням положень частини 1 статті 109 ЦПК України можна встановити дійсний розмір зобов`язання без врахування зміни відсоткової ставки 19.07.2010 року до 12,583%.

При цьому в пункті 5 висновку експерта такий розмір заборгованості враховується за здійсненим банком розрахунком заборгованості в якому береться до уваги збільшення відсоткової ставки з 11,04% на 13,083% (з 05.11.2008 року) та до 12,583% з 19.07.2010 року.

Щодо стягнення комісії за кредитним договором.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до діючого законодавства в сфері надання кредитних послуг, банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі обов`язок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним.

Відповідно із абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов`язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно-правовим обов`язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту позичальнику.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що умови кредитного договору, за якими позивач повинна сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є нікчемними.

Щодо збільшення тіла кредиту.

Із наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається збільшення тіла кредиту: 11.11.2008 року на 7,66 доларів США; 11.11.2009 року на 161,1 долар США; 11.11.2010 року на 165,16 долари США; 11.11.2011 року на 163,31 долар США; 09.11.2012 року на 160,52 долари США; 11.11.2013 року на 160,42 долари США; 11.11.2014 року на 87,54 долари США; 11.11.2015 року на 57,09 долари США; 11.11.2016 року на 50,11 долар США. Загальна сума збільшення тіла кредиту становить 1012,91 долар США.

Відповідно до пункту 2.1.3 кредитного договору встановлювався порядок перерахунку відповідачем страхових платежів клієнта відповідно до договорів страхування.

Так, 12.11.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» укладено договір страхування майна №ZRSWGK від 12.11.2007 на строк до 11.11.2008 року.

Крім того, 12.11.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» укладено договір особистого страхування №ZRSWLK від 12.11.2007 на строк до 11.11.2008 року.

Із виписки по кредитному рахунку вбачається, що в період збільшення тіла кредиту, на відповідну суму поряд основного платежу здійснювався додатковий платіж позивачки.

Зокрема: 02.11.2009 року 11.11.2009 року тіло кредиту збільшилося на 161,1 долар США, при цьому спостерігається додатковий платіж позивачки 1.12.2009 року на 161,1 долар США.

01.11.2010-11.11.2010 року тіло кредиту збільшилося на 165,16 долар США, додатковий платіж позивачки 01.12.2010 року на 166 долар США;

02.11.2011-11.11.2011 року тіло кредиту збільшилося на 163,31 долар США, додатковий платіж позивачки 01.12.2011 року на 165,02 долар США;

05.11.2012-09.11.2012 року тіло кредиту збільшилося на 160,52 долар США, додатковий платіж позивачки 06.12.2012 року на 161 долар США;

05.11.2013-11.11.2013 року тіло кредиту збільшилося на 160,42 долар США, додатковий платіж позивачки 02.12.2013 року на 161 долар США;

05.11.2014-11.11.2014 року тіло кредиту збільшилося на 87,54 долар США, додатковий платіж позивачки 01.12.2014 року на 88 долар США;

05.11.2015-11.11.2015 року тіло кредиту збільшилося на 57,09 долар США, платіж позивачки 05.01.2016 року на 327,09 долар США, замість 270 доларів США, тобто більше на 57,09 долар США.;

04.11.2016-11.11.2016 року тіло кредиту збільшилося на 50,11 долар США, платіж позивачки 04.01.2017 року на 320,11 долар США, замість 270 доларів США, тобто більше на 50,11 долар США.

З огляду на це вбачається, що відповідач збільшував тіло кредиту за рахунок сплачених позивачкою коштів.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В порушення чинного законодавства відповідачем було включено пункт 7.1. кредитного договору згідно якого із позивачки стягувалась плата за надання фінансового інструменту, яка нараховується щомісячно, протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,2% від розміру кредиту (без врахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку) та комісії за розрахунки за цим договором, яка складає 3% від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував, а позичальник сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Отже, із встановлених обставин, встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршання становища споживача.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Суд першої інстанції обґрунтованого вважав, що банк, даними положеннями споживчого кредиту, включив положення які відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживача» є несправедливими, так як містять умови про зміни у витратах. Крім того, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився.

Щодо припинення зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 повністю погашена та станом на 26.10.2022 року виникла переплата у розмірі 18513,65 доларів США .

З урахуванням вищевикладеного, висновок про припинення між сторонами правовідносин по кредитному договору №ZRSWGK від 12.11.2007 року у зв`язку з виконанням позивачкою зобов`язань за ним в повному обсязі є вірним.

Судом встановлено, що для забезпечення виконання по кредитному договору №ZRSWGK від 12.11.2007 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого виступила квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16 (провадження № 14-88цс19) міститься висновок про те, що зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора.

Оскільки суд дійшов висновку про припинення основного зобов`язання за кредитним договором, тому похідне зобов`язання за договором іпотеки також вважається припиненими.

Щодо стягнення переплачених коштів за кредитним договором.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З урахуванням того, що згідно з висновком експерта № 22/23 від 22.11.2023 року, ОСОБА_1 станом на 02.03.2017 року повністю погашено заборгованість за кредитним договором №ZRSWGK від 12.11.2007 та станом на 26.10.2022 року виникла переплата у розмірі 18513,65 доларів США, тому позивач має право на стягнення із позивача переплачених на виконання умов кредитного договору коштів.

Щодо строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із позовної заяви вбачається, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася із листа відповідача від 07.11.2022 року, яким було відмовлено у задоволені її заяви щодо проведення перерахунку заборгованості за кредитом.

При цьому, заявляючи вимоги про визнання припиненою іпотеки та зняття заборони на відчуження належного їй майна внаслідок повноцінного виконання зобов`язання станом на 02.03.2017 року позивачка тим самим заявляє негаторний позов.

Позовна давність не застосовується щодо вимоги про перерахунок заборгованості внаслідок застосування наслідків нікчемної умови договору та у негаторних позовах іпотекодавців щодо усунення перешкод у користуванні своїм майном.

Щодо застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів потрібно виходити із наступного.

Відповідно до висновків судової експертизи зобов`язання за кредитним договором були виконанні ОСОБА_1 в повному обсязі станом на 02.03.2017 року, після чого всі наступні платежі рахуються як неправомірно утримані банком.

З урахуванням вказаного, саме з 02.03.2017 року можливий початок застосування позовної давності до вказаної позовної вимоги.

02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким передбачається вдосконалення правових відносин у багатьох сферах життєдіяльності, які зазнали змін у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19».

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

ВС ВП в постанові від 28.03.2018 року по справі №444/519/12 зазначив, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору сплата періодичних платежів мала відбуватися з 1 по 5 число кожного місяця.

Отже, у даній вимозі строк позовної давності може бути застосований лише щодо періодичного платежу по сплаті комісії в березні 2017 року, оскільки трирічний строк позовної давності закінчується в квітні 2020 року, коли вони були продовжені змінами в законодавстві.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачкою 03.03.2020 року був сплачений платіж по комісії в сумі 40 доларів США. А тому, щодо цього платежу суд правомірно застосував позовну давність та стягнув безпідставно отримані банком кошти в розмірі 18473,65 доларів США, в еквіваленті по курсу НБУ на дату здійснення платежу.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ухвала суду від 27.04.2023 року не містила вимог щодо формату витребуваних документів, необхідних для проведення судово-економічної експертизи, є безпідставними.

Як встановлено, безпосередньо клопотання судового експерта Тарасюка С.Ю. містило вимогу про надання всіх документів у письмовій формі в оригіналах, або належно засвідчених копіях, яке у свою чергу направлялось на адресу сторін.

Окрім того, відповідно п. 3.3 розділу ІІІ «Економічна експертиза» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ №53/5 від 08.10.1998 року разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту слід надати документи бухгалтерського та податкового обліку, які містять вихідні дані для вирішення поставлених питань. Такими документами можуть бути прибуткові та видаткові накладні, податкові накладні, ордери, звіти матеріально відповідальних осіб, картки складського обліку, касові книжки, матеріали інвентаризації, акти ревізій, табелі, наряди, акти приймання виконаних робіт, трудові договори, розрахункові платіжні відомості, виписки банку, платіжні доручення і вимоги, договори про матеріальну відповідальність, накопичувальні (оборотні) відомості, регістри бухгалтерського обліку (журнали-ордери, меморіальні ордери, картки субконто та інші за балансовими рахунками), головні книги, реєстри податкових накладних, податкові декларації, баланси та інші первинні і зведені документи бухгалтерського та податкового обліку і звітності.

Якщо ведення бухгалтерського та податкового обліку здійснювалось в електронному вигляді, експерту надаються регістри бухгалтерського та податкового обліку в роздрукованому вигляді, обов`язково завірені в установленому порядку.

Додатково вони можуть бути надані на вимогу експерта на електронних носіях інформації, у формі, придатній для сприймання змісту людиною, та систематизованими в хронологічному порядку (за відповідними періодами).

Для проведення дослідження необхідно надати оригінали документів або належним чином завірені їх якісні копії.

Документи мають бути систематизованими в хронологічному порядку (за відповідними періодами), підшитими, прошнурованими та пронумерованими.

Зважаючи на вимоги законодавства про порядок та форму надання документів було зауважено у клопотанні експерта про надання документів.

З урахуванням вищевикладеного, надання документів в електронній формі не відповідало клопотанню судового експерта та вимогам відповідних нормативних актів та вони не могли бути прийнятті для проведення на підставі них судової експертизи.

У зв`язку із цим ухвалою суду від 20.03.2024 року АТ КТ «Приват Банк» було відмовлено у задоволенні клопотання про направлення справи для доопрацювання судової експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Судді