Провадження № 2-др/537/8/25
Справа № 537/6438/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2025 в м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., з участю секретаря судового засідання Супруненко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнецової Аліси Андріївни про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Шляхбуд Тростянець» звернувся до суду з позовом, де просив ухвалити рішення, яким визнати відсутнім у ОСОБА_1 право вимоги боргу у ТОВ «Шляхбуд Тростянець» згідно з договором поворотної фінансової допомоги від 22.06.2022 № 10 з проведенням перерахунку суми боргу (позики) у розмірі 900000 грн. еквівалентно до іноземної валюти долара США за курсом НБУ на момент здійснення платежу. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.02.2025 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» до ОСОБА_1 про визнання відсутнім права вимоги залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

27.02.2025 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнецової А.А. про ухвалення додаткового рішення у справі. Заявниця вказала, що у відзиві було повідомлено суд, що докази понесених відповідачем в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у порядку, передбаченому п. 8 ст. 141 ЦПК України, з огляду на необхідність додаткового часу на письмове виготовлення акту виконаних робіт. Зважаючи на викладене просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, у розмірі 100000 грн., які були неминучими та співрозмірні з ціною позову. Звернула увагу суду, що відповідач погодив із адвокатським об`єднанням «Мельник та партнери» фіксований розмір оплати щодо ведення цивільної справи у такому розмірі. На підтвердження витрат надала суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2025 та акт виконаних робіт по договору про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2025.

06.03.2025 до суду надійшла заява представника ТОВ «Шляхбуд Тростянець» Шляхти Ю.О., де він вказав, товариство категорично не погоджується з вимогами заяви про винесення додаткового рішення. Звернув увагу суду на те, що до відзиву відповідачем не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом справи. У відзиві на позовну заяву зазначена загальна сума очікуваних витрат, проте будь-які розрахунки складової вказаних витрат відсутні, що є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Такий розрахунок було надано лише разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, що не відповідає, на його думку, нормам ЦПК. Вважає, що звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 має намір не просто компенсувати свої витрати, а намагається збагатитися за рахунок ТОВ «Шляхбуд Тростянець», а грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед адвокатським об`єднанням у розмірі 100000 грн. є невизначеними та документально не підтвердженими. Наголосив на тому, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та ціною.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кузнецова А.А. та представник відповідача ТОВ «Шляхбуд Тростянець» не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Адвокатом Кузнецовою А.А. подано окрему заяву про проведення судового засідання без її участі. Представник ТОВ «Шляхбуд Тростянець» Шляхта Ю.О. клопотав про розгляд справи без його участі у заяві від 06.03.2025.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 6 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.1 ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ч.1 ст. 131-2 Основного Закону). Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.. 137 цього Кодексу.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є завданням та однією із основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України). Отже, додаткове рішення у справі може бути винесене у разі вирішення справи судом по суті з ухваленням рішення суду (у тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати). Оскільки, як зазначалося вище, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.02.2025 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» до ОСОБА_1 про визнання відсутнім права вимоги залишено без розгляду, підстав для винесення саме додаткового рішення у справі, як про це просить представник відповідача, немає.

Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін. Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому ст. 142 ЦПК України. Згідно з ч.5 цієї статті у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до ч.6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст. 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст.141, 142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому заявнику необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду.

У Верховному Суді склалася стала та послідовна практика застосування цієї норми процесуального закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі (як і залишення позову без розгляду) можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил підсудності та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Верховний Суд також неодноразово вказував, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожним таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача". Окрім того, поняття "необґрунтовані дії позивача" не є тотожним поняттю "необґрунтований позов", адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України (ч.5 ст. 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. У поданій суду заяві від 27.02.2025 про ухвалення додаткового рішення представником відповідача не вказано, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, не надано доказів в обґрунтування цих обставин.

На підставі викладеного, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнецової А.А. про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись статтями 133, 142, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузнецової Аліси Андріївни про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювалося без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Суддя: С.О.Фадєєва

Повна ухвала складена 14.04.2025