Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1841/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Васільєва С.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 20.12.2021 по 04.11.2024 року в сумі 321 542,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до судового наказу Красилівського районного суду у справі № 677/1981/21 судом було прийнято рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки доходу щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 20.12.2021 і до повноліття.

На теперішній час аліменти не сплачуються.

Оскільки відповідач аліменти не сплачував, відповідно до довідки від 04.11.2024, яка видана головним державним виконавцем Хмельницького відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькому районні, утворилася заборгованість в сумі 128 617,53 грн. станом на 04.11.2024.

Загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 20.12.2021 по 04.11.2024 становить 321 542.50 грн.

Ухвалою суду від 13.11.2024 розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін

Відповідачем подано клопотання / заяву про зменшення розміру неустойки (пені), нарахованої за прострочення сплати аліментів, в якому просить зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 до 3 000 гривень.

Відповідач звертає увагу на те, що:

- судовий наказ про стягнення аліментів у справі № 677/1981/21 видано 06 січня 2022 року;

- судовий наказ від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21 ОСОБА_2 не отримував;

- будь-яких документів органу примусового виконання, який здійснює примусове виконання судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21, ОСОБА_2 не отримував;

- про наявність судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21 ОСОБА_2 стало відомо в липні 2024 року після отримання електронного повідомлення від ОСОБА_1 .

За таких обставин, вказує, що у період із січня 2022 року по липень 2024 року ОСОБА_2 не був обізнаний про наявність в останнього обов`язку зі сплати аліментів, який був визначений судовим наказом від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21.

Після отримання ОСОБА_2 у липні 2024 року інформації про існування судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21, боржником вживались заходи щодо добровільного та мирного врегулювання відносин зі сплати аліментів шляхом передання у власність ОСОБА_4 належної ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності 1/2 частки квартири в рахунок виконання обов`язку зі сплати аліментів у період до досягнення донькою повноліття.

Однак, після неодноразових звернень ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про мирне врегулювання відносин, вказана пропозиція була відхилена ОСОБА_1 .

Враховуючи факт відхилення ОСОБА_1 зазначеної пропозиції ОСОБА_2 , останнім в силу матеріальних можливостей було здійснено сплату на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 70 000 гривень в якості оплати аліментів.

Крім цього, вказує, що виключно у випадку доведення вини ОСОБА_2 щодо його ухилення від сплати аліментів, розмір пені не може перевищувати 128 617,53 гривень (100 % від суми заборгованості).

Водночас, звертає увагу на те, що:

1. 14 червня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб.

Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Вказує, що в силу наявності у ОСОБА_6 встановленої інвалідності, ОСОБА_2 здійснює матеріальне утримання власної дружини.

2. у дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_6 наявна дитина від попереднього шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на те, що постійним місцем проживання ОСОБА_7 є місце проживання її матері та ОСОБА_2 , відтак ОСОБА_2 здійснює матеріальне утримання ОСОБА_7 .

3. ОСОБА_2 проживає з власними батьками.

З огляду на те, що постійним місцем проживання ОСОБА_2 є місце проживання його батьків, відтак ОСОБА_2 здійснює матеріальне утримання власних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

4.у власності ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Єдиним нерухомим майном, яке знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 й зареєстроване за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є квартира, що є предметом поділу в рамках справи № 686/21734/24.

За змістом позовної заяви, яка розглядається у справі № 686/21734/24, ОСОБА_2 сформовано вимогу про поділ спільної квартири та визнання за ним права власності на 1/2 частку відповідної квартири.

5.враховуючи невеликий розмір місячного доходу ОСОБА_2 та з урахуванням факту необхідності догляду ним за власними батьками, утримання ним дружини з інвалідністю та іншої дитини, стягнення з відповідача неустойки (пені) стане наслідком покладення на відповідача надмірного тягаря.

Також відповідач просить в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України зобов`язати ОСОБА_1 надати суду докази на підтвердження фактів отримання ОСОБА_2 :

- копії судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21;

- постанови про відкриття виконавчого провадження № 68205621.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою..

Отже, вказана норма може бути застосована судом у випадку посилання учасника справи на невчинення певних дій іншим учасником справи або відсутність певної події.

В даному випадку відповідач не визнає факту двох подій саме щодо нього самого (та стверджуваних саме відповідачем, а не іншим учасником справи - позивачем), а саме, що він не отримував копії судового наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач у позовній заяві на це не посилається.

Як наслідок, у даному випадку положення ч.4 ст.81 ЦПК України не підлягають застосуванню.

Тому підстави для задоволення вказаного клопотання відповідача відсутні.

Позивач подав заперечення на клопотання про зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів, згідно яких з позицією позивача не погоджується.

Щодо обізнаності відповідача про обов`язок сплачувати аліменти на підставі судового наказу вказує, що коли відповідачу нарахували заборгованість, сукупний розмір якої був більше ніж на чотири місяці, відповідачу державним виконавцем були накладені арешти на рахунки боржника, обмежено право користування посвідченням водія. Згодом відповідач з власної сторінки в соціальній мережі Instagram 09 червня 2022 року написав повідомлення, у якому запитав, куди він має сплачувати аліменти; на що отримав роз`яснення від ОСОБА_1 .

Відповідач вказує, що про існування боргу він дізнався лише в липні 2024 року. Одночасно з цим не вказує, з яких джерел йому стало відомо про судовий наказ, та не долучає жодного доказу на таке підтвердження.

Щодо утримання дружини з інвалідністю, дитини дружини з інвалідністю та своїх батьків відповідачем.

Відповідач вказує, що він здійснює одночасно утримання дружини інваліда II групи, доньки дружини та своїх батьків, оскільки вони з ним проживають.

Проте доказів проживання з дружиною інвалідом II групи і її дитиною за будь якою адресою не надає, а також не надає доказів проживання і з своїми батьками, що могло би підтвердити обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні.

Одночасно з цим позивач зауважує, що відповідач не надає доказів того, що його дружина, будучи інвалідом II групи, отримує пенсію та потребує додаткової догляду, не працює і не має додаткових доходів на своє утримання, та не подає доказів потреби додаткових витрат та утримання своїх батьків, як осіб, які є непрацездатними за віком чи за станом здоров`я.

Також звертає увагу, що відповідач зазначає, що утримає неповнолітню доньку своєї дружини, однак не вказує, що обов`язок утримувати дітей покладається на їх батьків. Відповідно до долученого свідоцтва про народження ОСОБА_7 в неї є біологічний батько та обов`язок утримувати покладається на цю особу, а не на відповідача - ОСОБА_2 .

Щодо пропозиції передачі 1/2 часини квартири, яка, на думку відповідача, є спільною сумісною власністю, в рахунок погашення заборгованості по аліментах, повідомляє про наступне.

Відповідач в будь який спосіб не пропонував в рахунок його заборгованості передати у власність спільній дитині ОСОБА_4 його частку у квартирі АДРЕСА_1 . І за умови, що якби така пропозиція існувала, вона би не була розглянута позитивно для відповідача, оскільки таке майно не може бути спільним в силу обставин, за яких воно були придбано та з врахуванням того, за які кошти. Про намір визнати 1/2 частину вказаної квартири у цивільному процесі про поділ майна за відповідачем - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дізналась, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви. В даному випадку судом у цивільній справі буде прийнято рішення , чи є це майно спільним сумісним майном подружжя та чи може бути воно поділене в судовому порядку між сторонами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до судового наказу Красилівського районного суду від 06.01.2022 у справі № 677/1981/21 вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.12.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості № 62361/25.14.45/3 від 04.11.2024 за вказаним судовим наказом, який складений головним державним виконавцем Хмельницького відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькому районні, заборгованість складає 128 617,53 грн.

Також судом встановлено, що 14 червня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб.

ОСОБА_6 є особою з інвалідністю другої групи (інвалід з дитинства) та є матір`ю дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутнє зареєстроване майно.

Згідно копії інформації з сайту «Судова влада», у провадженні Хмельницького міськрайонного суду є справа № 686/21734/24, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позивачем було здійснено сплату на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 70 000 гривень в якості оплати аліментів, що підтверджується копією платіжної інструкції від 31.12.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/4115/20-ц вказав, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 викладено правовий висновок, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 359/240/21 та від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23 вказано про те, що якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Відповідач, наводячи причини несплати аліментів, у першу чергу вказував про необізнаність із відповідним судовим рішенням, про стягнення з нього аліментів.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач був поінформований про ухвалення судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21, або що отримував відповідні документи від органу примусового виконання, який здійснює примусове виконання судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21.

Водночас, відповідач вказує, що про наявність судового наказу від 06 січня 2022 року у справі № 677/1981/21 йому стало відомо в липні 2024 року після отримання електронного повідомлення від ОСОБА_1 .

У той же час, позивач надає докази переписки із відповідачем 09 червня 2022 року (яка відбулась за ініціативи відповідача), згідно якої відповідач був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, оскільки запитував про порядок сплати таких, висловлював переконання про добровільне утримання дитини.

Крім того, помилковим є і твердження відповідача про те, що матеріали даної справи не містять жодного доказу повідомлення державним виконавцем боржника про початок виконання судового рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, оскільки таке не відповідає розподілу тягара доведеності обставин, передбачених ч. 4 ст. 196 СК України а саме, що платник аліментів має доводити відсутність своєї вини, що не є тотожним твердженню, яке в використовує відповідач.

Перебування відповідача у шлюбі з іншою жінкою не є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України (або для зменшення відповідного розміру пені); крім того, більша частина заборгованості по сплаті аліментів виникла до такого одруження, тому посилання на такі доводи не є обґрунтованими.

Щодо посилання на те, що дружина позивача є особою з інвалідністю, то особи з інвалідністю в Україні володіють не тільки усією повнотою трудових прав, але й, разом із цим, мають певні пільги та гарантії, встановлені трудовим законодавством України.

Доказів того, що дружині позивача протипоказано працевлаштування, або для цього у зв`язку з фізичним станом є значні перешкоди або труднощі, суду не надано.

Крім того, внаслідок встановлення інвалідності стабільним джерелом доходу є пенсія/соціальна допомога.

Надаючи оцінку доводам відповідача про перебування на його утриманні дитини дружини від першого шлюбу, батьків, суд звертає увагу на те, що позивач жодних доказів на підтвердження цих обставин не надає.

У той же час, виходячи із засади змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, такі доводи також самі по собі також не є підставою для звільнення/зменшення передбаченої статтею 196 СК України відповідальності.

Щодо твердження відповідача про намір добровільного та мирного врегулювання відносин зі сплати аліментів шляхом передання у власність ОСОБА_4 належної ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності 1/2 частки квартири в рахунок виконання обов`язку зі сплати аліментів, то доказів укладення відповідного договору у встановленому законодавством порядку суду не надано.

Крім цього, такі обставини, навіть у разі їх наявності, не спростовують факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, які не здійснювались тривалий час.

При цьому, відсутність зареєстрованого нерухомого майна не може свідчити про те, що майновий стан особи є скрутним.

Посилання відповідача на невеликий розмір місячного доходу жодним чином не підтверджені.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження відповідача, що позивач своїм позовом намагається поставити його в скрутне матеріальне становище, оскільки позивач у разі порушення або невизнання її охоронюваних законом прав та інтересів має право звернутися до суду, чим вона і скористалася, і таке її право підлягає судовому захисту, що не узгоджується із можливістю вплинути на матеріальне становище платника аліментів.

Отже, належних доказів на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від платника аліментів причин, відповідачем суду не надано, його вини у виникненні заборгованості не спростовано.

Останній не надав суду доказів про наявність обставин, які б свідчили, що заборгованість виникла не з його вини, чи доказів, які б стали підставою для зменшення розміру неустойки.

Таким чином, позивач має право на стягнення пені з відповідача за прострочення сплати аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.»

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 308/4879/17 вказано, що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Нp=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де:

Нp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Положеннями ст. 196 СК України не передбачено звільнення платника аліментів від сплати неустойки.

Таким чином, відповідач, будучи платником аліментів на неповнолітню доньку, протягом спірного періоду не сплачував аліменти, а тому за період з 20.12.2021 по жовтень 2024 року включно наявна заборгованість по сплаті аліментів, та станом на 04.11.2024 така склала 128 617,53 грн.

Розрахована позивачем неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів за період з 20.12.2021 до жовтня 2024 року відповідає методиці щодо порядку розрахунку такої пені, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, та становить 321 542.50 грн.

Альтернативного розрахунку відповідачем суду не надано.

Сплата відповідачем у подальшому частини заборгованості не впливає на обрахований розмір пені, оскільки визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем (про що наведено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц).

Крім того, погашення наявної заборгованості відбулося вже після здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості. Зазначена сума є погашенням частини заборгованості зі сплати аліментів, а не пені за прострочення її сплати (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23).

Також суд звертає увагу на висновок Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 у справі №711/679/21, згідно якого, оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності, пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відтак, позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 20.12.2021 до жовтня 2024 року включно, однак лише у розмірі 100% суми заборгованості по аліментах, що становить 128 617,53 грн., оскільки розрахована відповідно до наведеної вище методики неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за вказаний період в сумі 321 542.50 грн. значно перевищує суму заборгованості по аліментах.

Крім того, суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості державного виконавця по аліментах містить відомості про заборгованість за період з 20.12.2020 по жовтень 2024 року, а не по 04.11.2024 (вказана дата є датою видачі розрахунку заборгованості), як помилково вказує позивач.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено позов на суму 321 542,50 грн. та задоволено на суму 128 617,53 грн, тобто на 40% (128 617,53*100/321 542,50).

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», однак судовий збір за подання позову становив 3215,42 грн, то з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави слід присудити до стягнення 1286,17 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (3215,42 *40/100).

На підставі викладеного, ст. 13, 81, 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 196 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20.12.2021 по жовтень 2024 року включно у сумі 128 617 (сто двадцять вісім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 53 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 17 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 14.04.2025.

Суддя С. В. Васільєв