ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/915/25 Справа № 211/1536/23 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/1536/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніченко Інна Володимирівна,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації.

Позов мотивований тим, що позивач постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , з вересня 2015 року по червень 2019 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 , а з червня 2019 року по березень 2020 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 , вела з ним спільне господарство, мала спільний побут, спільний бюджет. В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час вагітності та в подальшому після народження дитини, відповідач забезпечував її належним лікуванням та доглядом.

Під час проживання однією сім`єю вони займалися благоустроєм житла, де проживали за адресою: АДРЕСА_1 , а також, квартири, яка в червні 2019 року була придбана для спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Вони надавали один одному взаємну допомогу, завжди спільно вирішували всі домашні та сімейні питання, всі свята та весь відпочинок проводили разом, спільно виховували дитину ОСОБА_4 та іншу її дитину ОСОБА_5 .

За час спільного проживання однією сім`єю вони за спільні грошові кошти в інтересах сім`ї для подальшого користування та покращення умов проживання у зв`язку з народженням спільної дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , придбали рухоме та нерухоме майно, а саме: 26 червня 2019 року - 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; 22 січня 2020 року - транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг та 16 березня 2018 року - транспортний засіб Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал.

Після того, як між ними раптово виник конфлікт, вони припинили спільне проживання з квітня 2020 року. Відповідач сховав від неї правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме, а також на придбані за спільні грошові кошти транспортні засоби.

На підставі наведеного вище позивач просила суд у судовому порядку встановити факт спільного проживання однією сім`єю між нею та відповідачем з вересня 2015 року по березень 2020 року включно. Визнати об`єктами спільної сумісної власності 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг та транспортний засіб Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал. Визнати за сторонами право власності - по 1/2 частці за кожним на 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача, грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Mercedes-BenzSprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг у розмірі 211 365,00 грн та 1/ 2 вартості транспортного засобу Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, який був відчужений під час спільного проживання однією сім`єю, в розмірі 199 115 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніченко І.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги, крім доводів позовної заяви, мотивує тим, що позивачем по справі надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог, зокрема акти про постійне проживання однією сім`єю позивача та відповідача по справі, банківськими виписками, з яких вбачається що відповідач перераховував на рахунок позивача грошові кошти, що свідчить про сторони у справі мають спільний бюджет. Спільними фотографіями з обіймами та поцілунками позивача та відповідача у справі, що явно свідчить про те, що відносини між ними мають характер сімейних, медичними документами, з яких слідує, що сторони у справі та їх спільна дитина проживають за адресою: АДРЕСА_2 та поясненнями свідків.

Вказує на те, що відповідач жодним чином не зміг підтвердити походження грошових коштів, за які спірне майно було придбано.

Зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана на спільні кошти сторін у справі для подальшого спільного проживання однією сім`єю, в ній спільними зусиллями був зроблений ремонт, придбані меблі для облаштування квартири та створення комфортних умов проживання сім`єю. Також зазначає, що транспортний засіб Audi А4 та транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter були придбані за спільні кошти сторін у справі.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізналась в квітні 2023 року, оскільки побачила оголошення про продаж спірної квартири. Також зазначає, що строки позовної давності були зупинені на час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та введенням воєнного стану в Україні.

Також апелянт вважає за необхідне зауважити, що жодних стосунків з іншими чоловіками під час сімейних відносин з відповідачем позивач не мала, викладені відповідачем у справі доводи є спробою відповідача ввести в оману суд.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2019 року, прибав 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 249 690 гривень. Зі змісту п. 1.6 даного договору вбачається, що покупець ОСОБА_2 на момент посвідчення договору не перебуває у фактичному або юридично зареєстрованому шлюбі та купує майно на свої особисті грошові кошти. Зазначений договір є чинним, ніким не оспорений.

Відповідно довідки Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області № 1248 від 18 квітня 2023 року вих. № 31/4-1248-М-2023, 24 грудня 2019 року належний Мовчану Костянтину автомобіль Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 1248/2019/1840474 від 24 грудня 2019 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області. Вказана вартість становила 323 409 грн. Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 22 січня 2020 року на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 1248/2020/1891285 від 22 січня 2020 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна - 2686см/куб., номерний знак НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 22 січня 2020 року. Вказана вартість становила 341 311,10 гривень.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації позивач посилалась на те, що з вересня 2015 року по березень 2020 року сторони у справі проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Позивач вважає, що майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; - транспортний засіб автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску та транспортний засіб Audi А4, 2008 року випуску, є їх спільною сумісністю власністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з вересня 2015 року по червень 2019 ріку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю сторін у справі без реєстрації шлюбу з червня 2019 року по лютий 2020 ріку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даною вимогою.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно частини 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) та інших.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Належні письмові докази, які б підтверджували доводи позивача щодо обставин спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства в спірний період з вересня 2015 року по червень 2019 ріку, наявності спільного бюджету і побуту відсутні. Стверджуючи про проживання з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу як сім`я, позивач не надала доказів про спільне придбання предметів побуту, щоденного вжитку, створення та використання спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання за власні кошти чи спільні кошти іншого майна в інтересах сім`ї, а тому, на думку колегії суддів, позивач, не довела належними та допустимими доказами факт проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2015 року по червень 2019 ріку, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з вересня 2015 року по червень 2019 ріку, та як наслідок відсутність правових підстав для визнання спільною сумісною власністю автомобіля марки Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., придбаного відповідачем 16 березня 2018 року та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної відповідачем 26 червня 2019 року.

При цьому доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що позивачем по справі надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею позовних вимог, зокрема акти про постійне проживання однією сім`єю позивача та відповідача по справі, банківськими виписками, з яких вбачається що відповідач перераховував на рахунок позивача грошові кошти, що свідчить про те, що сторони у справі мають спільний бюджет. Спільними фотографіями з обіймами та поцілунками позивача та відповідача у справі, що явно свідчить про те, що відносини між ними мають характер сімейних, медичними документами, з яких слідує, що сторони у справі та їх спільна дитина проживають за адресою: АДРЕСА_2 та поясненнями свідків колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в наданих позивачах актах міститься інформація, записана зі слів позивача та загалом інформацію про обставини особистого життя сторін отримували зі слів позивача. Долучені до матеріалів справи фотографії можуть підтверджувати лише, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з дитиною проводили разом час та дозвілля, у період з вересня 2015 по червень 2019 рік, однак не доводять, що сторони мали стосунки, притаманні саме подружжю, у тому числі те, що вони постійно проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Переведення відповідачем на картковий рахунок позивача грошових коштів не свідчить про наявність у сторін спільного бюджету.

При цьому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17,від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2019 року по березень 2020 рік, однак не може погодитись з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем по справі строку звернення до суду з даним позовом, оскільки в даному випадку позивачу слід відмовити в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з червня 2019 року по березень 2020 ріку з тих підстав, що встановлення такого факту не тягне юридичних наслідків.

Як слідує з матеріалів справи, в період спільного проживання сторін у справі, а саме 22 січня 2020 року, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1248/2020/1891285 від 22 січня 2020 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна - 2686см/куб., номерний знак НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 22 січня 2020 року. Вказана вартість становила 341 311,10 гривень.

Разом з тим, відповідно пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Аналогічні висновки містяться і у Постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 711/2302/18.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18, також зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний висновок про застосування норм права викладений у Постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, Постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

З матеріалів справи слідує, що 24 грудня 2019 року належний ОСОБА_2 автомобіль марки Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб., було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1248/2019/1840474 від 24 грудня 2019 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області. Вартість відчуженого автомобіля становила 323 409,70 гривень.

Отже, оскільки спірний автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2686 см/куб. хоч і був придбаний в період перебування сторін у справі у фактично шлюбних відносинах, однак він був придбаний за власні кошти відповідача, отримані останнім від відчуження марки Audi А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1968 см.куб, тому не може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана відповідачем 26 червня 2019 року, тому відсутні підстави вважати, що вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2019 року по лютий 2020 ріку, виклавши їх у редакції цієї постанови та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її вимог про факту проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2019 року по березень 2020 ріку, з тих підстав, що встановлення такого факту не тягне з собою юридичних наслідків.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволено частково та ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року до ухвалення судового рішення, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, стягує з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 6 940,05 гривень.

Керуючись ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніченко Інна Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2019 року по лютий 2020 ріку, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 6 940,05 гривен.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста