Справа № 489/5935/24
Провадження № 2/477/40/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Крошніною А.М.,

з участю:

представника позивача адвоката Сторчака М.А..,

представника відповідача адвоката Сорочана Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 410980,00 грн. та судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 08 жовтня 2020 року між ним з однієї сторони та відповідачем, яка діяла як співвласник ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» та ОСОБА_3 , який діяв як директор цього Товариства, з другої сторони був укладений Договір про наміри укласти правочин купівлі-продажу Цілісного майнового комплексу, який складається з: нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; всього рухомого майна (в т.ч. обладнання, транспорт, меблі і т.і), яке знаходиться за вказаною адресою; майнових прав на знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 «Виробничий комплекс «Грейгівський».

Вартість цілісного майнового комплексу становить 88000,00 доларів США.

На виконання п. 3.1 Договору про намір від 08 жовтня 2020 року, згідно з Розпискою від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 готівкою у валюті України аванс за цілісний майновий комплекс, у сумі 283639,00 грн., що по курсу НБУ становило 10000,00 доларів США.

Сторони домовилися, що основні договори повинні бути укладені Сторонами не пізніше 01 грудня 2020 року. Але до теперішнього часу Основні договори не укладені. В свою чергу, в порушення вимог пункту 3.3. Договору про намір відповідач та ОСОБА_3 не виконали свої зобов`язання, а саме на вимогу позивача в п`ятиденний строк не повернули аванс, сплачений ним 08 жовтня 2020 року.

Між сторонами після отримання суми авансу і до теперішнього часу не було укладено Основні договори купівлі-продажу корпоративних прав, тому вважає, що одержана сума у розмірі 10000,00 доларів США підлягає поверненню, як безпідставно отримана відповідачем та ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_2 , у тому числі , як спадкоємця померлого.

У встановлений законом строк представником відповідача через «Електронний суд» поданий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

В обґрунтування зазначив, що позивачем невірно визначено контрагента за договором, та відповідно, особу яка отримала кошти і яка має їх повернути фізичну особу ОСОБА_3 . Згідно з преамбулою договору про наміри від 08 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 виступав як керівник, тобто як виконавчий орган ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово».

Зі змісту договору про наміри від 08 жовтня 2020 року та характеру правовідносин вбачається, що саме ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» мало відчужити належне йому на праві приватної власності майно на користь іншої заснованої ним же нової юридичної особи - ТОВ «Виробничий комплекс Грейгівський», шляхом внесення майна до його статутного капіталу. Після чого саме ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» мало відчужити належні йому корпоративні права у ТОВ «Виробничий комплекс Грейгівський» на користь інших осіб.

Тобто керівник ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» Чеканцев Ю.В. мав повноваження на укладення від імені товариства договору про наміри від 08 жовтня 2020 року. За такого однією із сторін договору про наміри від 08 жовтня 2020 року, яка набула прав та обов`язків за цим договором, в тому числі, щодо отримання авансу та його повернення, є саме ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», а не фізична особа ОСОБА_3 . Відповідно, підстав для стягнення коштів, отриманих на виконання договору про наміри від 08 жовтня 2020 року, з ОСОБА_3 та його спадкоємців немає.

До того ж, зазначив, що позивачем не правильно визначено коло спадкоємців. Спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є три особи: жінка ОСОБА_2 та дві доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином позивач має пред`явити вимоги щодо сплати вищезазначеної заборгованості всим спадкоємцям померлого ОСОБА_3 , у розмірі, який відповідає їх часткам у спадщині.

У зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення на його користь всього розміру заборгованості за договором про наміри від 08 жовтня 2020 року лише з ОСОБА_2 не відповідають вимогам закону.

Позивачем до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому не погодився з позицією представника відповідача. Зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідачем викладено суперечливу позицію, яка полягає у тому, що вказані у відзиві підстави для відмови у задоволенні позову є взаємовиключними.

Представник позивача у судому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Наполягав на тому, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі. Кошти передавали їй та чоловіку. Водночас, надати докази на який саме рахунок були позивачем перераховані кошти позбавлений можливості.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити суду у задоволенні позову, посилаючись на підставі зазначені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що на сьогодні підприємство ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» функціонує. Звернув суд увагу на те, що гроші отримував ОСОБА_3 , як директор підприємства. Враховуючи це, відповідачем у справі є юридична особа - ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», а не фізична особа ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 18 березня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

08 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 з однієї сторони (Сторона-1) та ОСОБА_2 , яка діяла як співвласник ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» та ОСОБА_3 , який діяв як керівник цього товариства, з другої сторони (Сторона-2), було укладено Договір про наміри (а.с. 5).

Згідно з пунктом 1.2 цього Договору, купівля-продаж цілісного майнового комплексу буде здійснена за суму еквіваленту 88 000,00 доларів США, шляхом укладання наступних договорів купівлі-продажу (далі іменованих «Основні договори»):

1.2.1. Два договори купівлі-продажу корпоративних прав на новостворене ТОВ «Виробничий комплекс Грейгівський».

Засновником ТОВ «Виробничий комплекс Грейгівський» повинно виступити ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово». Об`єкт нерухомості нежитловий об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , повинен бути переданий до статутного капіталу новоствореного ТОВ ««Виробничий комплекс Грейгівський».

Продавцем корпоративних прав має виступити ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», покупцями будуть дві фізичні особи, які будуть вказані Стороною-1.

1.2.2. Договори купівлі-продажу всього рухомого майна, яке знаходиться за вищевказаною адресою та використовуються для роботи млинного комплексу.

Відповідно до пункту 2.1 цього Договору, Основні договори повинні бути укладені не пізніше 01 грудня 2020 року.

Згідно з пунктом 3.1 цього Договору, в момент підписання даного договору про наміри Сторона-1 повинна сплатити Стороні-2 аванс за цілісний майновий комплекс в сумі, еквівалентній 10 000 (десять тисяч) доларів США в готівковій формі. Аванс сплачується Стороною-1 в рахунок належних з неї за основними договорами платежів. Сторони дійшли згоди, що сплачені Стороною-1 грошові кошти будуть зараховані Стороною-2 як виконання зобов`язань Сторони-1 за Основними договорами у випадку їх підписання. Сторона-2 зобов`язується надати розписку про отримання грошових коштів.

З огляду на розписку від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 готівкою у валюті України аванс за цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 283 639,00 гривень (а.с. 6).

Пунктом 3.3 цього Договору встановлено, що у разі, якщо Основні договори не будуть укладені у строк, встановлений п.2.1, Сторона-2 зобов`язується за вимогою Сторони-1 в п`ятиденний строк повернути Стороні-1 аванс, сплачений нею згідно з пунктом 3.1.1 даного договору.

Основні договори у строк передбачений Договором про наміри між сторонами не укладені, у зв`язку з невиконанням зобов`язань аванс позивачу не повернутий.

Як зазначили сторони ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 липня 2024 року позивач звернувся до ОСОБА_2 , як сторони Договору та спадкоємиці, після смерті ОСОБА_3 з вимогою про сплату в п`ятиденний строк з дня отримання вимоги на його користь готівкові кошти у сумі 10000 доларів США по курсу НБУ на дату виконання цієї вимоги (а.с. 10-11).

Як на підставу звернення до суду з позовом позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань, передбачених пунктом 2.1. та 3.3 Договору про наміри від 08 жовтня 2020 року, оскільки на сьогодні Основні договори не укладенні, до того ж на вимогу позивача аванс сплачений ним не повернутий.

Водночас суд не погоджується з позицією позивача що фізична особа ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.

З огляду на виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23 березня 2015 року, серії ААВ, № 803934, ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» зареєстроване 12 квітня 2010 року у результаті перетворення з ЗАТ «Миколаївзернопродукт Грейгово» (а.с. 45, 46).

З 12 квітня 2010 року по 13 грудня 2021 року (дату смерті) керівником ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» був ОСОБА_3 , що підтверджується випискою є ЄДРПОУ від 23 березня 2015 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398300786 від 08 жовтня 2024 року ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» на праві приватної власності належить нежитловий об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями частини 1 та 2 статті 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Згідно з частинами 1, 3 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частинами 1 та 2 статті 97 ЦК України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом

У відповідності до частини 5 статті 62 Господарського кодексу України, керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

ОСОБА_6 08 жовтня 2020 року був укладений Договір про наміри як директором ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», а не як фізичною особою, тому суд погоджується з думкою представника відповідача, що однією із сторін Договору про намір, яка набула прав та обов`язків за цим договором, у тому числі щодо отримання авансу та його повернення, є саме ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», а не фізична особа ОСОБА_3 . Так само і відповідач ОСОБА_2 діяла не як фізична особа, а як представник підприємтсва.

Матеріали справи не містять доказів перерахування авансу у сумі 10000,00 доларів США на рахунок відповідача та Чеканцева Ю.В як фізичної особи.

Зокрема пунктом 1.2.1 Договору про намір встановлено, що продавцем корпоративних прав має виступити ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово», покупцями будуть дві фізичні особи, які будуть вказані Стороною-1.

Тобто, саме ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» є належним відповідачем у справі.

В свою чергу, позивач при зверненні до суду з позовом не звернув увагу, на вказані умови договору та помилково, в якості відповідача зазначив фізичну особу.

Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом статті 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу положень статті 13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень статті 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У даній справі, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Звертаючись до суду з позовом, позивач не визначив належного відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки позов поданий до ОСОБА_2 , як до фізичної особи, в той час як належним відповідачем є ТОВ«Миколаївзернопродукт Грейгово», суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача та до належного суду, оскільки ТОВ «Миколаївзернопродукт Грейгово» є юридичною особою, яка провадить господарську діяльність та з приводу якої виникли спірні правовідносини. .

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованості у сумі 410980,00 грн. та судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення буде складений та підписаний 27 березня 2025 року.

Суддя В.В.Полішко