Справа № 215/1948/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі : головуючого, судді- Коноваленка М.І.

при секретарі- Коломійчук К.Ю.

за участю позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Забродіна Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АЛЬЯНС ГРУПП КР» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат сум при звільненні, відшкодування коштів за проходження періодичного медичного та наркологічного оглядів, та моральної шкоди: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: директор приватного підприємства «АЛЬЯНС ГРУПП КР» ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, який остаточно було змінено 29.01.2024 в частині збільшення предмета позову, яким просить стягнути з відповідача: 630 грн. за періодичний медичний огляд; 255грн - за наркологічний огляд; 69223,52грн - заробітної плати; 34 658,26грн середньої заробітної плати за час затримки виплати сум при звільненні з вини роботодавця відповідно до ст.117 КЗпП України; середньої заробітної плати за час затримки при звільненні з вини роботодавця без обмеження починаючи з 08.08.2023 до дня повного розрахунку з розрахунку 190,43грн/день; 354823грн. моральної шкоди та судові витрати (т.2 а.с.1-19).

В обґрунтування вказує, що працював у відповідача на посаді механіка з 05.02.2020 відповідно до наказу №05/2020К від 04.02.2020. Наказом №02/2023-К від 07.02.2023 був звільненим з підприємства за угодою сторін, та здійснено відповідачем остаточний розрахунок з ним в сумі 11 103, 54грн., з яким він не погодився. Вважає, що відповідач повинен при звільненні йому сплатити заробітну плату: за липень 2021 року 4637,94, грудень 2021 року 868,52грн, вказуючи, що вказані суми є різницею з сумами, які значаться по Формі ОК-7 від 19.01.2023 від Пенсійного Фонду України, 9870,44грн., та 8855грн.. Також після його звільнення 07.02.2023 відповідачем було здійснено перерахунок його заробітної плати та було збільшено його заробітну плату за січень 2022 року на 1504,08грн. та січень 2023 року на 2612,15грн., за лютий 2023 року на 308 грн., які йому виплачені не були, що підтверджується Формою ОК-7 від 01.06.2023, Формою ОК-5 від 20.09.2023. Отже загальна невиплата йому заробітної плати за липень 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року та січень 2023 року, лютий 2023 року, складає 9623,05грн.. Крім цього, посилаючись на те, що ним не надавалася заява відповідачу на відпустку без збереження заробітної плати у період березень 2022 року - 07 лютого 2023 року, вважає цей період вимушеним простоєм, тому з огляду на приписи ст.113 КЗпП України, враховуючи розмір його посадового окладу 11000грн. відповідач повинен йому сплатити дві третини тарифної ставки за вказаний період у розмірі 59600,47грн, а усього загальна заборгованість по заробітній платі відповідача перед ним складає 62 223,52грн.(з розрахунку 4637,94+868,52+1504,08+2303,5+309,01+59600,47=69223,52). Так як відповідачем вищезазначені виплати не були здійсненні, вважає що відповідач повинен йому на підставі ст.117 КЗпП України сплатити середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільнені з 08.02.2023 по 08.08.2023 у розмірі 34 658,26грн. (з розрахунку 181днів на 190,43грн./день). Також вважає, що підлягають стягненню з відповідача сплачені ним кошти за проходження наркологічного огляду в розмірі 255грн. та обов`язкового медичного огляду у розмірі 630грн., на підставі ст.169 КЗпП України та ст.17 Закону України «Про охорону праці», оскільки відповідач за власні кошти повинен був забезпечити проходження ним медичного огляду. Незаконними діями відповідача по невиплаті належної йому заробітної плати позивачу завдано моральну шкоду, позивач постійно перебуває у пригніченому психічному стані, вимушений витрачати час щоб поновити свої порушені права, що потребує додаткових зусиль, тому позивачем завдано йому моральну шкоду, яку оцінює у сумі 354 823,00 грн. виходячи із суми заборгованості по заробітній платі, характеру моральних страждань, істотність та тривалість вимушених негативних змін.

23.02.2024 представником відповідача в особі директора ПП «АЛЬЯНС ГРУПП- КР» Забродіної ДМ. був наданий відзив на позовну заяву, яким проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує, що дійсно заборгованість по заробітній платі у розмірі 0,03грн. існувала станом на 01.01.2023 року, яку було частково сплачено 18.01.2023 при виплаті відпускних за період основної щорічної відпустки з 23.01.2023 у розмірі 3090,00грн. замість нарахованих 3089,99грн.. Залишок заборгованості у розмірі 0,02грн. ОСОБА_1 було виплачено 07.02.2023 разом з виплатою компенсації за невикористану відпустку у розмірі 8013,57грн. замість нарахованих 8013,55грн..

Щодо вимоги ОСОБА_1 про невиплату 4637,94 грн. за липень 2021 року, то вказують, що останньому за 14 днів відпустки з 12.07.2021 по 25.07.2021 було нараховано 5761.42 грн., які було виплачено 06.07.2021 разом із зарплатою за червень місяць, відповідно до ст.21 ЗУ «Про відпустки», тобто за три дні до початку відпустки, яка у загальному розмірі за червень місяць склала 13492,94грн.. Так як період відпустки припадає на липень, то і в довідці ОК-7 вказана сума відображена у липні. Отже сума нарахованих відпускних 5761,42 разом з нарахованою заробітною платою за липень 6500,00грн. складає 12261,42грн., зазначену в довідці ОК-7.

Щодо не виплати ОСОБА_1 868,52грн. за грудень 2021 року, то останній зазначені кошти отримав 13.01.2022 року про що свідчить підпис у видатковому касовому ордері від 13.01.2023.

Стосовно інформації щодо виправлення заробітної плати за січень 2022 року, січень 2023 року та лютий 2023 року, вказують наступне. У довідках ОК-5 та ОК7 від Пенсійного фонду України зазначається сума грошових коштів з якої сплачено страхові внески у розмірі 22% від мінімальної заробітної плати, а не сума нарахованої заробітної плати. Оскільки ОСОБА_1 у січні 2022 року та січні 2023 року нарахований розмір заробітної плати був меншим за розмір мінімальної заробітної плати, то нарахування Єдиного соціального внеску 22% відбулося у розмірі мінімальної заробітної плати, виходячи з її розміру станом на 31.01.2022 та 31.01.2023.

Також вказують, що наведені ОСОБА_1 аргументи про сплату заробітної плати за період з березня 2022 року по лютий 2023 року, у зв`язку з перебуванням у вимушеному простої з не його вини, не відповідають дійсності, тому як у цей період підприємство проводило господарську діяльність, простою на підприємстві не було оголошено, відпустка без збереження заробітної плати ОСОБА_1 не надавалася, останній був відсутній на робочому місті з не з`ясованих причин. Спроби встановити місцезнаходження ОСОБА_1 та вийти з ним на зв`язок успіху не мали, тому заробітна плата за цей період йому не нараховувалася.

На підставі вищенаведеного просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав викладеними у позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав викладеними у відзиві на позов.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.05.2023 р. відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2024 задоволено клопотання позивача про його участь в судовму засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

28.01.2025 позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (том2 а.с.69).

20.03.2025 представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності (том2 а.с.94).

Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, судом встановлені обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.115 КЗупП України , заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 05.02.2020 був прийнятим на посаду механіка до ПП «АЛЬЯНС ГРУПП-КР». Наказом №02/2023 від 07.02.2023 був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін (т.1 а.с.13).

07.02.2023 ОСОБА_1 отримав повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні від 07.02.2023 за №1 (т.1 а.с.10), відповідно до якого йому було нараховано 13793,22грн., до сплати 11103,54грн, та виплачено 3090,00грн за період оплачуваної відпустки та 8013,57грн за невикористану відпустку.

Вирішуючи спір щодо несплаченої в повному обсязі заробітної плати за липень 2021року у розмірі 4637,94, грудень 2021 року у розмірі 868,52грн, як різниця з сумами які значаться по Формі ОК-7 від 19.01.2023 від Пенсійного Фонду України у розмірі 9870,44грн., та відповідно 8855грн., тоді як на його картковий рахунок за липень було перераховано 5232,50 та за грудень 2021 року - 7986,48грн., судом встановлено, що згідно наказу №19/2021 від 06.07.2021 (т.1 а.с.59) ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 12 липня 2021 року по 25 липня 2021 року. Відповідно до відомості розподілу заробітної плати по підприємству за першу половину червня, 18.06.2021 ОСОБА_1 перераховано на картку 4 427,50грн. заробітної плати, та за другу половину червня 2021 року перераховано 06.07.2021 на картку 9065, 44грн., а всього заробітна плата за червень 2021 року склала 13492,94грн. (т.1 а.с.65,66), що також підтверджується випискою по картковому рахунку наданою ОСОБА_1 (т.2 а.с.20 зв.ст.). Отже різниця між нарахованою заробітною платою за червень 2021 року у сумі 11000грн. (т.1 а.с.60), після вирахування податків і зборів 8855,00грн. та фактично отриманою ним заробітною платою у розмірі 13492,94грн. складає 5761.42грн., яка є оплатою за період основної щорічної відпустки виплаченої 06.07.2021, разом із заробітною платою за другу половину червня 2021 року, тобто не пізніше ніж за три дні до початку відпустки відповідно до ч.4 ст.115 КЗпПУ. (т.1 а.с. 60).

Таким чином перерахована ОСОБА_1 заробітна плата за 1 та 2 половини липня у сумі 5232,50грн., з чим ОСОБА_1 не погоджується, останньому була сплачена у повному обсязі, виходячи з розміру місячного окладу 11000грн, перебування ОСОБА_1 у відпустці з 12.07.2021 по 25.07.2021 зі сплатою йому відпускних у розмірі 5761,42грн., що вцілому становить 10993,92грн., тому наведені позивачем в цій частині доводи суд відхиляє за їх недоведеності.

Також не підтверджуються наведені аргументи ОСОБА_1 щодо недоотримання ним заробітної плати за грудень 2021 року у розмірі 868,52грн, тому як відповідно до видаткового касового ордеру останній зазначені кошти отримав 13.01.2022 року, про що свідчать підписи засновника і головного бухгалтера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.64). Твердження ОСОБА_1 щодо фальсифікації його підпису у цьому ордері, у зв`язку з чим він звернувся до органів досудового слідства, судом не сприймаються за відсутністю доказів підтверджуючих фальсифікацію, а саме висновку почеркознавчої експертизи, про проведення якої позивач в ході судового розгляду клопотання не заявляв, а сам по собі факт звернення із заявою про вчинення злочину жодного правого значення для вирішення даного спору не має.

Щодо доводів ОСОБА_1 про збільшення та невиплати йому відповідачем заробітної плати після його звільнення 07.02.2023 за січень 2022 року у розмірі 1504,08грн., січень 2023 року - у розмірі 2612,15грн., лютий 2023 року - 308 грн., слід зазначити наступне.

Пунктом 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено що, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Законом України «Про Державний бюджет України» за 2022 рік був встановлений мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2022 по 30.09.2022 у розмірі 6500 грн., з 01.10.2022 по 31.12.2022 у розмірі 6700грн..

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається про переведення йому на картку заробітної плати за січень 2022 року двома платежами у сумі 3728,42грн., та за січень 2023 року 3454,65 грн. за фактично відпрацьовані дні виходячи із встановленого місячного окладу, який складає 11000грн. на місяць (т.2 а.с.20,21), що сторонами не оспорюється.

Тому враховуючи вищенаведені приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сфера правового регулювання якого поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, роботодавець, тобто відповідач у справі, при нараховуванні заробітної плати меншої від встановленого розміру мінімальної заробітної плати у звітний період, у звітності зобов`язаний відображати саме розмір встановленої мінімальної заробітної плати, а не нарахованої заробітної плати.

Таким чином, оскільки відповідач отримав заробітну плату за фактично відпрацьований час, розмір якої ним не оспорюється, то відсутні правові підстави для здійснення відповідачем донарахування та виплати заробітної плати за спірні періоди, тому доводи позивача в цій частині судом також відхиляються за їх безпідставністю.

З аналогічних підстав суд відхиляє доводи позивача по недоплаті заробітної плати за лютий 2023 року у розмірі 308 грн, які ним було отримано разом із нарахованою компенсацією за невикористану відпустку у розмірі 9954,72грн, що йому були нараховані при звільненні.

Розглядаючи заявлену вимогу позивача про сплату йому відповідачем дві третини тарифної ставки від посадового окладу у розмірі 59600,47грн. за час вимушеного простою, слід зазначити наступне.

Факт відсутності позивача на робочому місті у період березень 2022 року - 07 лютого 2023 року без надання відповідачем заяви про відпустку без збереження заробітної плати у цей період зазначає сам позивач, та визнається відповідачем, тому зазначені обставини, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають

Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Законодавством не встановлено чітких умов (підстав) оголошення простою на конкретному підприємстві. Також не встановлено і жодних обмежень, тому вирішення питання щодо оголошення простою повною мірою залежить від об`єктивних обставин, які склалися на підприємстві, та бажання роботодавця.

Згідно рекомендаційного листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 № 257/06/187-07 "Щодо організації роботи під час простою на підприємстві": про початок простою, відповідно до частини другої статті 113 КЗпП України, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Законодавством не врегульовано порядок та форма такого попередження, тобто попередження можливе й усне, і письмове, головне, щоб своєчасне; на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи); на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу, який міститиме перелік структурних підрозділів, на які поширюється простій, у випадку, якщо простій не поширюватиметься на все підприємство, а також дату початку та, за можливості, дату закінчення простою або ж подію, з якою пов`язане закінчення простою; якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Відповідач у відзиві на позов стверджує, що підприємство у цей період продовжувало господарську діяльність, та відповідно будь-які накази з цього приводу не видавалися, акти не складалися, що також підтверджується висновком інспекції Держпраці позапланової перевірки з виїздом до підприємства (т.1а.с.149-152), з якого слідує, що порушень норм законодавства по виплаті заробітної плати не було встановлено, та зазначено, що ОСОБА_1 з березня 2022 року по 22 січня 2023 року на робочому місці не з`являвся, про що свідчить табель обліку використаного часу та відповідні документи.

У зв`язку з відсутністю позивача на роботі, вчинення прогулу, відповідач мав право застосувати захід дисциплінарного стягнення звільнення, використовуючи своє право, передбачене ст.ст.147, 149, 40 ч.1 п.4 КЗпП України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості проступку, обставини при яких його вчинено, та попередню роботу працівника.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місті у зазначений період є прогулом без поважних причин, тому як останній докази на підтвердження своїх доводів в цій частині суду не надав, тому відсутні підстави для задоволення в цій частині вимог.

Таким чином дії відповідача по виплаті ОСОБА_1 при звільненні всіх сум є законними, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди, згідно зі ст.ст. 117, 237-1, 238 КЗпП України, відсутні.

Вирішуючи спір стосовно вимог про стягнення 630грн. за періодичний медичний огляд, 255грн. - наркологічний огляд, то вказані вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стаття 169 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, Затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 21.05.2007 №246 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №846/14113 2.5, роботодавець за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення медичних оглядів, витрати на поглиблене медичне обстеження працівника з підозрою на професійні та виробничі зумовлені захворювання та їх медичну реабілітацію, диспансеризацію працівників груп ризику розвитку професійних захворювань.

Відповідно до п. 2.4. цього Положення, для проведення попереднього (періодичних) медичного огляду працівників роботодавець повинен укласти або вчасно поновити договір із закладом охорони здоров`я та надати йому список працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду.

Працівники, для яких є обов`язковим первинний і періодичний профілактичні наркологічні огляди, повинні надати Комісії сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.97 N 1238 "Про обов`язковий профілактичний наркологічний огляд і порядок його проведення" (із змінами).

В направленні, виданому відповідачем на обов`язковий попередній медичний огляд від 26.01.2022 ОСОБА_1 , зазначені характеристики умов праці як важкі, а саме: шум, пил, вібрація, мікроклімат, висота (т.1 а.с.68).

У картці працівника, який підлягає медичному огляду, ОСОБА_1 визначені шкідливі та небезпечні виробничі фактори: шум, пил, вібрація, мікроклімат, висота (т.1 а.с.68), та перелік спеціалістів комісії ЛПЗ, до кола яких також входить лікар нарколог з позначкою «сертифікат (копії)» (т.1 а.с.15).

Відповідно до талону пацієнта: РВ-0291601 від 27.01.2022 ОСОБА_1 сплатив ТзОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС» за проведення профілактичного огляду 630 гривень (т.1 а.с.14).

Квитанціями підтверджується сплата ОСОБА_1 230.00грн. за обов`язковий профілактичний наркологічний огляд для допуску до роботи та 25,00грн. комісії за проведення розрахункової операції (т.1 а.с.14).

Виходячи з того, що відповідачем не надано суду доказів, а саме договорів із закладом охорони здоров`я для проведення попереднього (періодичним) медичного огляду працівників, то ОСОБА_1 мав право самостійно визначити медичний заклад для проходження медичного огляду, а оскільки обов`язок по організації проведення огляду за власні кошти покладено на відповідача, відповідно до ст. 169 КЗпП України, який не було виконано, то підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати за проходження медичного огляду.

Разом з цим, слід констатувати, що відповідачу на момент здійснення остаточного розрахунку при звільненні позивача не було відомо про понесенні ним витрати, так як останній про це відповідача не повідомляв, тому, враховуючи цю обставину, суд вважає законним проведений остаточний розрахунок з відповідачем при його звільненні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в позовних вимогах щодо стягнення середнього заробітку позивачу відмовлено, то судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Крім цього, оскільки позивачу у заявленій позовній вимозі відмовлено, то у стягненні з відповідача сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1073,60грн. при поданні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.10,27,31,60,61, 81,88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «АЛЬЯНС ГРУПП КР» юридична адреса: 50079 Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул..Черкасова,30 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати за проходження обов`язкового медичного огляду у загальному розмірі 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень.

В іншій частині позовних вимог відповити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено без проголошення 20.03.2025.

СУДДЯ: