ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 87681,35 грн та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. АТ «Альфа Банк» належним чином виконало свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 87681,35 грн, з яких: 41279,67 грн заборгованість по тілу кредиту, 18901,68 грн проценти за користування кредитними коштами, 27500,00 грн заборгованість по комісії.

Вказане стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена відповідачу за адресою її реєстрації та отримана нею, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористалась своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

06.03.2025 відповідач подала до суду відзив, в якому зазначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є необгрунтованими та безпідставними.

Зазначає, що дійсно підписала договір з АТ «Альфа Банк», однак у оферті на укладення угоди про надання кредиту № 501303460 від 16.03.2021 сторони узгодили лише фіксовану процентну ставку в розмірі 23,00%. Водночас у акцептованій оферті на укладення угоди про надання кредиту від 16.03.2021 відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання.

Також звертає увагу, що на підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію оферти на укладення угоди про надання кредиту, копію акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної лінії та відкриття відновлювальної кредитної лінії, копію паспорту споживчого кредиту, розрахунок заборгованості та виписку за період з 16.03.2021 по 20.03.2024.

Однак вказані докази не свідчать та не містять доказів того, що на момент отримання кредитних коштів укладений кредитний договір взагалі містив умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойки.

Крім цього, просить суд вважати наданий позивачем на підтвердження заборгованості розрахунок заборгованості за кредитним договором неналежним та недопустимим доказом, оскільки він є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена в ньому інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості у відповідача.

Просить суд врахувати зміст поданого нею відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволені позову.

Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви та у поданому до неї клопотанні, а також поданих до суду заявах просив розглядати справу за відсутності представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що відповідач визнає, що такий договір вона підписувала. Разом з тим вона здійснила значну проплату за кредитом на суму близько 37000,00 грн, однак докази цього не зберігала. Проте, враховуючи, що відомості доданих до позову документів містять інформацію про сплату відповідачем 37281,06 грн, просить суд вважати цю обставину як таку, що визнається сторонами спору та у зв`язку з цим, відповідно до приписів ЦПК України, не потребує доказуванню.

Водночас вказав, що на підтвердження існування та розміру заборгованості відповідача за цим договором позивач надав документ з назвою «розрахунок», який не відповідає вимогам законодавства та висновкам Верховного Суду щодо належних доказів у справі, якими можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи. Крім цього, звертає увагу, що наданий розрахунок належним чином не оформлений, на ньому відсутній підпис уповноваженої особи та печатка установи, яка його сформувала та видала.

Також вказує, що з цього документа вбачається здійснення відповідачем проплат на виконання забов`язань за договором, але позивач не надає інформацію про ці проплати, не зазначає за яким принципом здійснив нарахування суми заборгованості, не надає належний детальний розрахунок суми боргу, що суперечить вимогам законодавства та практиці Верховного Суду.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

16.03.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501303460.

Відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501303460, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії під час користування кредитом позикодавець пропонує банку надати їй послуги з розрахункового-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладення угоди без ПДВ, за обслуговування кредиту 2,00% від суми кредиту, зазначеної в оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, які розміщені на сайті банку www.alfabank.ua.

Кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір 29920,00 грн, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа Банк».

Тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, «Кредит готівкою», сума кредиту 55000,00 грн, процентна ставка 23% річних, тип ставки фіксована, строк дії кредитної картки 36 місяців.

Згідно з відомостями меморіального ордеру № 130264032 від 16.03.2021, проведено успішну транзакцію на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 55000,00 грн, призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором № 501303460.

Відповідно до виписки за особовим рахунком кредитного договору № 501303460 укладеного з ОСОБА_1 за період з 16.03.2021 по 20.03.2024, відповідач користувалася отриманими в кредит коштами, а також здійснювала повернення кредитних коштів зі сплатою відсотків, комісії за користування ним.

12 серпня 2022 року загальні збори акціонерів АТ «Альфа-Банк» затвердили рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

30.11.2022 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача.

Крім того, АТ « Сенс банк» вживало заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором № 501303460 від 16.03.2021.

Відповідно до відомостей свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 03.05.3033 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 , актовий запис №828. Після державної реєстрації шлюбу її прізвище змінилось на « ОСОБА_4 ».

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи суд встановив, що у спірних правовідносинах кредитор свої зобов`язання за договором виконав та надав позичальнику кредит в обумовленому договором розмірі.

Позичальник свої обов`язки за вказаним договором не виконав та не повернув отримані кошти і проценти за користування кредитом.

На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором до позовної заяви надано виписку по рахунку за договором та розрахунок заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відомостями виписки по особовому рахунку відповідача підтверджено обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом.

Окрім того, суд встановив, що відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості, що підтверджується відомостями виписки по особовому рахунку, а також розрахунком заборгованості.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його невиконання боржником підтверджений належним чином.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача та її представника про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може сам по собі вважатись належним доказом розміру заборгованості, а також про те, що він не оформлений належним чином.

Суд зазначає, що, крім означеного розрахунку, позивач разом з позовною заявою подав до суду також виписку по особовому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та належним доказом щодо обставин та предмету доказування в цій справі (висновок Верховного Суду у постановах від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі №910/16143/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі №381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

Крім цього, суд враховує, що виписка та розрахунок сформовані позивачем з електронної бази банку та подані ним до суду через підсистему «Електронний суд», а тому вважаються такими, що подані з використанням власного електронного підпису (висновок Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №591/6212/23).

Відомості виписки по особовому рахунку відповідають інформації, що зазначена у розрахунку заборгованості.

Також суд враховує, що відповідач у поданому до суду відзиві, а також її представник у судовому засіданні визнали обставини укладання договору та отримання відповідачем у користування кредитних коштів у розмірі, який вказано позивачем у позовній заяві.

Щодо заперечень відповідача та її представника стосовно розміру нарахованої позивачем заборгованості суд зазначає таке.

З наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається нарахування та списання банком сум на погашення кредиту за кредитним договором, на сплату процентів, а також на сплату комісій за кредитним договором.

Розрахунок і виписка по рахунку не містять відомостей стосовно нарахування чи списання позивачем сум на штраф, неустойку чи комісію за невиконання умов договору.

Отже, доводи відповідача та її представника стосовно вказаного суд вважає необґрунтованими.

Водночас суд звертає увагу на наступне.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У цій справі суд встановив, що позивач та відповідач уклали Угоду у вигляді оферти і акцепту, згідно з якою банк надав їй кредит для споживчих потреб у розмірі 55000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних; спосіб видачі кредиту переказ коштів на рахунок. За умовами кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії відповідачу встановлено відновлювальну кредитну лінії з сумою кредиту до 200000,00 грн з фіксованою процентною ставкою 26%.

Відповідно до пункту 1 Угоди, встановлено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту 2,00% від суми кредиту.

Згідно з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг за Угодою, загальний розмір плати за обслуговування кредиту зазначений у розмірі 39600,00 грн, тобто значно перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (21645,15 грн) та наближений до розміру кредиту, отриманого відповідачем для власних потреб (55000,00 грн).

Вказані розміри плати за обслуговування кредиту у порівнянні з розмірами процентів та отриманого розміру кредиту не можна визнати справедливими та розумними.

Водночас угода не містить перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

Суд наголошує, що умови угод, їх укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, в підпункті (б) п. 1 угоди про надання кредиту передбачено, що комісійна винагорода за обслуговування кредиту як різновид послуг банку за розрахунково-касове обслуговування оплачується окремо.

Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1 угоди (акцепту) про надання кредиту щодо встановлення плати за обслуговування кредиту (за розрахунково-касове обслуговування) у розмірі 2,00 % від суми кредиту щомісяця у кредитному договорі, укладеному між відповідачем та АТ «Альфа- Банк» є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Також суд бере до уваги, що в підпункті (б) п. 1 угоди про надання кредиту, крім вказаної комісії, також передбачено сплату відповідачем на користь позивача комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, які розміщені на сайті банку www.alfabank.ua.

Проте, позивач разом з позовною заявою не подав до суду докази обізнаності відповідача з діючими Тарифами банку, а також доказ їх підписання нею.

Вказане свідчить про недоведення позивачем обставини погодження сторонами цієї угоди розміру вказаної комісії.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв`язку з цим суд вважає, що оскільки суду не надано доказів погодженої та підписаної сторонами договору редакції Тарифів банку, а укладена між ними угода не містить відомостей щодо розміру погодженої ними комісійної винагороди за переказ коштів та приймання готівки з подальшим її зарахуванням на рахунки в банку, тому нарахована сума комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

Отже, наведений позивачем розрахунок заборгованості включає нарахування та списання банком сум, які не обумовлені умовами договору.

За таких обставин суд вважає, що оскільки, згідно з наданими банком випискою по рахунку та розрахунку заборгованості, у рахунок погашення боргу за нікчемною умовою кредитного договору (сплата комісій) відповідач сплатила 12100,00 грн, тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 48081,35 грн, виходячи з такого розрахунку: 41279,67 грн (заборгованість за тілом) + 18901,68 грн (заборгованість за процентами) 12100,00 грн (сплачена комісія) = 48081,35 грн.

Також суд враховує, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості та виписку з рахунку відповідача. Також сторона відповідача, заперечуючи щодо суми заборгованості не надала суду власний розрахунок, отже належними та допустимими доказами не спростувала розмір боргу за цим договором кредиту, визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.

Отже, позов підлягає задоволенню частково в означеній частині. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанова Київського апеляційного суду від 23.04.2024 у справі № 370/1225/23 та від 04.02.2025 у справі № 759/12188/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1332,32 грн (55% задоволених позовних вимог).

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 501303460 від 16.03.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» заборгованість за кредитним договором № 501303460 від 16.03.2021 у розмірі 48081 (сорок вісім тисяч вісімдесят одна) гривня 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» судовий збір в розмірі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 32 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 14.04.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .