головуючий у суді І інстанції Войтенко Т. В.
провадження № 22-ц/824/5721/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панової Ірини Юріївни на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про встановлення факту батьківства, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із заявою, в якій просила суд: встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; зобов`язати Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актових записів про народження в частині відомостей про батька.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки вимога про встановлення факту батьківства дітей щодо вже померлої особи тягне за собою не тільки питання оформлення виплат по втраті годувальника, а й спадкові правовідносини щодо майна померлого. У правовідносинах спадкування поряд з дітьми спадкоємцям першої черги щодо майна померлого є батьки померлого, якщо такі живі. Саме вони у спорі про батьківство повинні бути відповідачами по справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Панова І.Ю. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року та направити справу до Подільського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не перевірив та не конкретизував чиї права будуть порушені у разі розгляду заяви у порядку окремого провадження і чи дійсно існує спір про право.

У заяві про встановлення факту батьківства заявником зазначено, що метою встановлення факту є оформлення дітям пенсії по втраті годувальника, визначення інших немайнових прав дітей і їх матеріальних інтересів.

Вказує, що заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити дані факти. Чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявником документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між дітьми і померлим їх батьком з метою призначення пенсії по втраті годувальника.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що батьки померлого ОСОБА_2 заперечують проти вимог заявниці або висувають будь-які вимоги.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панова І.Ю. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про встановлення факту батьківства дітей щодо вже померлої особи тягне за собою спадкові правовідносини щодо майна померлого та відповідно спір з іншими спадкоємцями померлого.

Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно із статтею 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини за вказівкою матері, батьківство якого встановлюється.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) як заінтересовані особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту батьківства.

У своїй заяві про встановлення факту ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 , який перебував у розпорядженні ВС А4007, помер під час виконання службових обов`язків, вона з померлим у шлюбі не перебувала, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.

У зв`язку із цим заявник просила встановити факт батьківства померлого ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з метою оформлення дітям пенсії по втраті годувальника та визначення інших немайнових прав дітей та їх матеріальних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції не врахував, що визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панової Ірини Юріївни задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 квітня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська