ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/736/25 Справа № 212/7692/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/7692/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «Суха балка»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» (далі по тексту ПрАТ «Суха балка») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 7 жовтня 2011 року по 19 травня 2023 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «Суха балка».

За час роботи на підприємстві відповідача він отримав хронічне професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів, остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень група В (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Загострення середнього ступеня важкості. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

За довідкою МСЕК від 30 липня 2024 року позивачу було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок профзахворювання 65% (30% радикулопатія, 25% вібраційна хвороба; 10% ХОЗЛ), а також визначено ІІІ групу інвалідності з 01 липня 2024 року до 10 червня 2026 року. Таким чином, через хронічне професійне захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача.

Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці.

У зв`зку з викладеним, враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (65%) та визначення ІІІ групи інвалідності, просить стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха балка» задоволений частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 200 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині визначеного розміру стягнутої моральної шкоди, збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно лікуватися. Судом першої інстанції не повністю враховано характер та обсяг заподяних позивачеві моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, перерживань з приводу здоров`я. Суд прешої інстанції не взяв до уваги ушкодження зоров`я позивача через професійне захворювання, яке пов`язано зі шкідливими умовами праці на виробництві, що спричинило втрату професійної працездатності безстроково та визначення позивачу ІІІ групи інвалідності. Внаслідок отриманого професійного захворюваня має серйозні проблеми зі зоров`ям, його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перлічені негативні явища не можуть не викликати пережи вання, страждання, стрес, депресію.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не приховував важкість праці та шкідливість праці, тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності позивача та виникненням у нього моральних страждань тому суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду позивачу.

На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ «Суха балка» не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 07 жовтня 2011 року по 19 травня 2023 року підземним прохідником 4-го розряду, підземним прохідником 5-го розряду в підземних умовах на шахті імені Фрунзе ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха балка», звідки позивача було звільнено за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню роботі, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).

Відповідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 травня 2024 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «Суха балка», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 11 років 7 місяці на підприємстві відповідача, професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів, остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень група В (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), загострення середнього ступеня важкості. Легенева недостатність першого-другого ступеня, встановленого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 18.04.2024 року.

При цьому виникнення у позивача професійного захворювання сталось внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, що мали місце внаслідок порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, відсутність можливості використовувати транспортувальні засоби для переміщення вантажів, внаслідок чого умови праці для ОСОБА_1 характеризувалися фізичним перевантаженням, а також впливом підвищених показників локальної вібрації та підвищення концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІПМ від 09 січня 2024 року №6 підставою для встановлення професійних захворювань позивача стаж роботи в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочих місцях протягом 18 років 02 місяці та включає роботу з 17.03.2005 року по 05.10.2011 року (6 років 6 місяців) підземний прохідник ш. Родіна АТ «КЗРК», а також роботу з 07.102011 року по 19.05.2023 року (11 років 07 місяців) прохідником шахти ім. Фрунзеп ПрАТ «Суха балка» .

Згідно довідки МСЕК № 573763 від 30.07.2024 року ОСОБА_1 визначено ІІІ групу інвалідності з 01 липня 2024 року внаслідок професійного захворювання з датою чергового переогляду 10.06.2026 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 130122 від 30.07.2024 року ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату 65% працездатності (30% радикулопатія, 25% вібраційна хвороба, 10% ХОЗЛ) з 01 липня 2024 року по 01 липня 2026 року з рекомендацією медикаментозного лікування.

У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з амбулаторної карти стаціонарного хворого та медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» №649 від 18.04.2024 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 р. № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16 травня 2024 року, причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу фіброгенної дії, важкість праці, вібрація локальна, які перевищують нормативне значення.

В п. 17 Акту розслідування зазначено, що згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09 січня 2024 року №6 підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут:

07.10.2011-19.05.2023підземний прохідник, ш. Фрунзе ПрАт «Суха балка»,

17.03.2005-05.10.2011 підземний прохідник ш. Родіна АТ «КЗРК».

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха балка», під час роботи позивача на підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПрАТ «Суха балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ПрАТ «Суха балка» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений проходити курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом першої інтанції вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 200 000 гривень, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності, періоду роботи на підприємстві відповідача 11 років 07 місяців. При цьому суд першої інстанції врахував що ОСОБА_1 пропрацював також 06 років 06 місяців в тяжких умовах праці також на АТ «КЗРК», яке також має нести відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, так як їх суд першої інстанції дійшов повно та всебічно з`ясовавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим апеляційний суд не приймає доводи апеляційних скарг позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 65% та йому визначено ІІІ группу інвалідності, що свідчить про тяжкість та незворотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, його спмопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Аргументи апеляційних скарг позивача та відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично, доводи, викладені в апеляційних скаргах, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційні скарги відповідача залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи і суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста