Справа № 202/9419/24
Провадження № 2/202/782/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/9419/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про поділ майна подружжя, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Савка В.І.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Сахончик О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

29.07.2024 через підсистему «Електронний суд» адвокат Савко Віталій Вікторович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який мотивував тим, що 25 листопада 2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2024 року по справі №202/100/24.

У період перебування у шлюбі, а саме у травні 2020 року, позивачем та відповідачем був спільно придбаний легковий автомобіль марки HYUNDAI, моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

Титульним власником автомобіля є ОСОБА_2 .

Позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, однак, оскільки майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визнання автомобіля марки HYUNDAI моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 за відповідачем, а позивачу компенсувати половину ринкової вартості автомобіля, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до даних мобільного застосунку Перевірка АвтоНомери, вартість легкового автомобіля марки HYUNDAI, моделі ACCENT, 2012 року випуску становить 7 800,00 тис. доларів, що у гривневому еквіваленті складає 304 200,00 грн.

Враховуючи викладене просив суд визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя Турченків легковий автомобіль марки HYUNDAI, моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 середня вартість якого становить 309 746 грн.; поділити між позивачкою, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , спільне майно наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки HYUNDAI, моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , припинивши право на частку у цьому майні другої сторони. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію, у сумі 1/2 ринкової вартості автомобіля марки HYUNDAI, моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 . а саме: 154 873,00 грн. Судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

02.08.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

03.09.2024, за клопотанням представника позивача, судом витребувані докази по справі, які надійшли до суду 13.09.2024.

16.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Сахончик О.О. надійшов відзив на позов з якого випливає, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав.

ОСОБА_2 погоджується з тим, що за час шлюбу ним з ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки HYUNDAI, моделі ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

В той же час, зазначений транспортний засіб був відчужений сторонами у справі 04 січня 2024 року та перереєстрований на нового власника.

Зазначене обумовлено тим, що Позивач у справі залишила Відповідача з двома неповнолітніми дітьми та пішла з сім`ї до нового чоловіка, фактично позбавивши Відповідача засобів до існування, у зв`язку з чим й було прийнято рішення про продаж спільного транспортного засобу, з метою матеріального забезпечення дітей.

Таким чином, оскільки вказаний автомобіль відчужений 04 січня 2024 року, тобто в період шлюбу, вказане майно вибуло з власності подружжя, про що достеменно відомо Позивачу, та воно не може бути предметом даного позову, оскільки втратило статус спільного сумісного майна подружжя ще за час шлюбу.

Щодо вартості спірного майна зазначила, що Позивачем та його представником не надано висновку експерта, який може бути доказом у даній справі, а тому позовні вимоги ґрунтуються виключно на припущеннях та даних сайту з продажу автомобілів.

Крім того вважає, що навіть довівши ту обставину, що спірне майно вибуло зі спільної сумісної власності поза волею Позивача, останньою обрано невірний спосіб захисту порушених на її думку прав, що є самодостатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене просила у задоволенні позову відмовити.

30.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Савка В.В. надійшла відповідь на відзив у якій він наполягає на задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, твердження у відзиві про те, що спірний автомобіль вибув з власності подружжя у період шлюбу, а саме 04 січня 2024 року, абсолютно нічим не підтверджено, відповідачем не було додано до відзиву на позовну заяву жодного доказу, який міг би довести даний факт.

Крім того, 08 січня 2024 року відповідачем до позивачки був поданий позов про розірвання шлюбу. У позові відповідач зазначив, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припиненні у грудні 2023 року, що є фактом, який не підлягає доказуванню, оскільки згаданий факт встановлений рішенням суду у справі № 202/100/24, які міститься у матеріалах справи, а отже про відчуження спірного транспорту відбулось без згоди ОСОБА_1 . Згода повинна бути оформлена нотаріально. Відповідач відчужив транспорт без згоди позивачки та повинен відшкодувати їй половину вартості спірного транспортного засобу.

Також зазначив, що про те, що транспорт вибув з власності відповідача стало відомо після задоволення клопотання про витребування доказів, а також з відзиву, а тому виникла необхідність у витребуванні інформації про те хто на сьогодні є власником спірного транспорту та за яких підстав.

ОСОБА_1 своєї згоди щодо укладення будь-яких договорів, які стосуються продажу, перереєстрації спірного транспортного засобу Відповідачу не надавала.

Враховуючи викладене просив позов задовольнити.

05.11.2024, за клопотанням представника позивача, судом витребувані докази, які 14.11.2024 надійшли до суду.

04.12.2024 підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду по суті та призначена автотоварознавча експертиза за клопотанням позивача.

14.03.2025 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. За згодою позивача надали суду висновок експерта №14/01/25 від 20.01.2025 складений судовим експертом Дроздовим Ю.В. на замовлення відповідача. Також пояснили, що ринкова вартість спірного майна складає 240 920,00 грн.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2006 Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №1108. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_6 .

27.03.2024 рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/100/24 шлюб між подружжям ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 29.04.2024.

Вказаним рішенням встановлено та, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню те, що наприкінці 2023 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примиритись не бажають.

23.04.2020 подружжя ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбало автомобіль HYUNDAI, моделі ACCENT, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

Титульний власник автомобілю - ОСОБА_2 .

Однак, з копії договору купівлі-продажу від 04.01.2024, судом встановлено, що ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_7 за ціною 90 000 грн.

Сторони визнали, що ОСОБА_7 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Враховуючи, що предметом спору є автомобіль HYUNDAI, моделі ACCENT, правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового та, відповідно до ст.65 СК України, потребував письмової згоди позивача як другого із співвласників.

З аналізу вказаного договору судом встановлено, що він не містить відомостей про згоду ОСОБА_1 на його продаж. Також в матеріалах справи не міститься будь-якої іншої згоди ОСОБА_1 на продаж автомобіля.

Щодо посилання відповідача на те, що автомобіль було продано під час шлюбу та за згодою позивача, то суд ставиться до них критично, оскільки ініціюючи справу про розірвання шлюбу сам ОСОБА_2 стверджував у позові, що з ОСОБА_1 фактично припинив шлюбні стосунки наприкінці 2023. Позов про розірвання шлюбу подано 08.01.2024. Рішення суду в частині незгоди з встановленими судом обставинами справи не оскаржував.

Відповідачем також не надано суду жодного належного доказу на підтвердження того, що грошові кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї.

Приписами ст.60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відтак, оскільки транспортний засіб був придбаний подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я ОСОБА_2 не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, оскільки зазначений транспортний засіб був придбаний сторонами у період шлюбу, суд приходить до висновку, що він є спільним майном подружжя.

У постанові від 07.04.2021 у справі № 402/849/18 КЦС Верховний суд зробив висновок, що у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу.

Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ст.69 СК України)

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 369, 372 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної її вартості на час розгляду справи.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач, на обґрунтування вартості спірного автомобіля, надала інформацію з відкритих джерел профільних сайтів, за якою середня ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 304 200,00 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля надав суду висновок судового експерта Дроздова Ю.В., який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, підготував висновок на замовлення представника відповідача для подачі до суду.

Відповідно до висновку експерта №14/01/25 від 20.01.2025 ринкова вартість автомобілю HYUNDAI, моделі ACCENT, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , складає 240 920,00 грн. Позивач з вказаною вартістю погодилась.

Таким чином судом встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя відноситься: автомобілю HYUNDAI, моделі ACCENT, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

При поділі майна суд виходить із того, що діючий Сімейний кодекс України передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

Судом встановлено, що автомобіль проданий ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , а тому із останнього необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 , 1/2 частину його дійсної ринкової вартості в рахунок компенсації права на належну їй частку, яка в загальному на день оцінки складає 120 460,00 грн.

За вищенаведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 963,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки HYUNDAI, моделі ACCENT, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , в сумі 120 460 грн. (сто двадцять тисяч чотириста шістдесят грн 00 коп.), а також сплачений судовий збір в сумі 963 грн 80 коп., а всього 121 423 грн 80 коп.(сто двадцять одна тисяча чотириста двадцять три грн 80 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 14.04.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО