ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/385/22Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/817/48/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

суддів Костіва О.З., Хоми М.В.

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

позивача ОСОБА_1 та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/385/22 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна та Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Бережанський агротехнічний інститут від імені якого діють адвокат Крамар Володимир Петрович та адвокат Молень Ростислав Богданович на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Данилів О.М., повний текст рішення складено 18 жовтня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом (в подальшому позовні вимоги було уточнено та збільшено).

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 01 липня 1992 року працювала на посаді бібліотекаря Бережанського технікуму сільського господарства, який був реорганізований спочатку у Бережанський агротехнічний коледж, в подальшому у Бережанський агротехнічний інститут, а потім у Відокремлений структурний підрозділ Національного аграрного університету «Бережанський агротехнічний інститут» (далі - ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут»). З 03 січня 2007 року переведена на посаду завідуючої бібліотекою.

Зазначала, що 06 жовтня 2020 року наказом відповідача від 05 жовтня 2020 року № 337-к, відповідно п. 6 ст. 36 КЗпП України, з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, її було звільнено з посади завідувача бібліотеки, яку вона займала на той час, однак рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року у справі № 593/1108/20 її позов задоволено і визнано незаконними та скасовано накази Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» від 03 серпня 2020 року № 271-к «Про зміну істотних умов праці завідувача бібліотеки» та № 337-к від 06 жовтня 2020 року про припинення з нею трудового договору та поновлено її на попереднє місце роботи, на посаду завідувача наукової бібліотеки, з 07 жовтня 2020 року.

Зазначала, що вказане рішення суду було виконано та її було допущено до виконання попередніх обов`язків - завідувача наукової бібліотеки з 19 листопада 2021 року.

Однак, вже 29 грудня 2021 року наказом Відповідача № 251-к її було попереджено про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією та змінами в організації виробництва і праці бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» та виведенням посади «завідувач бібліотеки» із штатного розпису ВП НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут».

Зазначала, що 28 березня 2022 року наказом № 36-к, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 29 березня 2022 року її було повторно звільнено з посади завідувач бібліотеки підрозділу «наукова бібліотека» у зв`язку із скороченням штату працівників.

Вважала, що її звільнення із займаної посади було незаконним та запропоновані їй посади не відповідали її кваліфікації та суперечили ухваленому рішенню Бережанського районного суду від 01 листопада 2021 року (справа № 593/1108/20), яким її поновлено на роботі на посаду завідувача наукової бібліотеки, з 07 жовтня 2020 року, з поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут».

З огляду на зазначене, просила суд:

1) визнати незаконним та скасувати наказ Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут від 29 грудня 2021 року №251-к Про наступне вивільнення завідувачки бібліотеки ВК НУБіП України Бережанський агротехнічний інститут у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України;

2) визнати незаконним та скасувати наказ Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут від 28 березня 2022 року №36-к про припинення трудового договору та поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут з 30 березня 2022 року;

3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування обов`язкових платежів і зборів, виходячи із середньоденної заробітної плати 487,39 грн. та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано накази Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут за № 251-к від 29 грудня 2021 року та за № 36-к від 28 березня 2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» з 30 березня 2022 року із поновленням умов праці.

Стягнуто із відповідача на користь позивача втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 127 208 грн. 79 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто на користь держави із відповідача судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дарморіс О.М. просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, що становить 127 208, 79 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача втраченого заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 321 677, 40 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Посилається на висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №234/15372/17, згідно яких при частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`явився на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати, має бути мотивованим.

Стверджує, що вини позивача у тому, що дана справа розглядалася у суді першої інстанції понад один рік немає.

Зазначає, що у даній справі позивач була представлена професійним адвокатом і ухвали про обов`язкову участь позивача у судових засіданнях суд не постановляв.

Посилається на те, що участь адвоката в іншому процесі достатня підстава для перенесення судового засідання.

Звертає увагу на те, що з дати відкриття провадження у справі - 02.05.2022 року по дату ухвалення рішення суду - 08 жовтня 2024 року, головуюча суддя перебувала у відпустці 27.05.2022 року, 15.07.2022 року (а.с. 101, 120), на лікарняному 22.09.2022 року, 07.06.2023 року, 05.12.2023 року, 15.05.2024 року, 15.07.2024 року (а.с. 124, 212, 221, 235, 237), приймала участь у семінарі 16.02.2024 року (а.с.227).

При призначенні дати судових засідань, відкладених за клопотаннями представника позивача через участь у інших судових засіданнях і відпустку та за клопотаннями представника відповідача (07.11.2022 року та 11.09.2024 року), головуюча суддя більше як через 14 днів призначала дати наступних судових засідань (протоколи судових засідань від 23.06.2022 року (а.с. 116,118-119); від 07.11.2022 року (а.с. 134-135); від 05.12.2022 року (а.с. 138); від 16.03.2023 року (а.с. 192); від 19.04.2023 року (а.с. 194); від 07.07.2023 року (а.с. 214); від 06.11.2023 року (а.с. 218); від 31.01.2024 року (а.с. 225); від 12.04.2024 року (а.с. 234); від 14.06.2024 року (а.с. 236); від 11.09.2024 року (а.с. 239);

Зазначає, що головуюча суддя з власної ініціативи за відсутності клопотань учасників процесу робила перерву під час судових засідань, на яких були присутні учасники справи і призначала наступне засідання більше як через 14 днів (протоколи судових засідань від 31.08.2022 року (а.с. 121);

27.01.2023 року (а.с. 184-186); від 20.02.2023 року (а.с. 187-189); від 16.05.2023 року (а.с. 209-211).

Вважає, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки відкладення судових засідань, призначених на 31.08.2023 року, 21.09.2023 року, 02.01.2024 року, 15.03.2024 року у зв?язку із неявкою усіх учасників справи оформлено довідками секретаря судового засідання, а не протоколами чи журналами судових засідань (а.с. 215, 216, 222, 228).

Таким чином вважає, що вини позивача у тривалому розгляді справи (понад один рік) в суді першої інстанції немає, оскільки участь у судових засіданнях за наявності представника її інтересів є правом, а не обов?язком позивача; а тривалий розгляд справи судом зумовлений не лише відкладенням судових засідань представником позивача через зайнятість у інших судових засіданнях, що є поважною причиною відкладення розгляду справи, а й об?єктивними причинами з яких суд першої інстанції відкладав неодноразово розгляд справи (перебування головуючої у відпустці, на лікарняному листі та участі у семінарах).

Відтак вважає, що підлягає до стягнення сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 30.03.2022 року по 08.10.2024 року - 321 677,40 грн. (660 робочих днів х 487,39 грн. (середньоденний заробіток)).

В апеляційній скарзі представник відповідача Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут - адвокат Крамар В.П. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року, яке було залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідувача наукової бібліотеки у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», а в рішенні суду першої інстанції було зазначено, що воно в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання, а тому відповідачем на виконання вищевказаного рішення суду було прийнято наказ №231-к, яким було скасовано свій наказ №337-к від 05 жовтня 2020 року Про припинення трудового договору ОСОБА_1 і поновлено позивачку на попередній роботі на посаді завідувача наукової бібліотеки з 07 жовтня 2020 року та позивачку було допущено до виконання попередніх обов`язків завідувача наукової бібліотеки з 19 листопада 2021 року.

Звертає увагу на те, що у 2020 році внесено зміни до штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», який затверджений заступником міністра освіти і науки України Даниленко С.В. та з 01.07.2020 року було виведено із загального фонду посаду завідувач бібліотеки та введено посаду директор бібліотеки (із різницею в доплаті за особливі умови праці завідувач бібліотеки 1 913 грн, а директор бібліотеки 2 228 грн.)

Посилається на те, що із посадових інструкцій вищезазначених посад, вбачається, що таке перейменування посади має наслідком зміну її трудової функції.

Стверджує, що коло обов`язків завідувача бібліотекою та директора бібліотеки є різним, як і кваліфікаційні вимоги до цих посад, а відтак фактично відбулось скорочення посади завідувача бібліотекою.

Звертає увагу на те, що у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» відбулося скорочення штату працівників, тобто мали місце зміни в організації виробництва і праці.

З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №580/2623/19, постанову Верховного Суду від 23 липня 2021 року у справі №766/12805/19, зазначає, що суд не може вдаватись до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників.

Зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог закону була попереджена про майбутнє її звільнення з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, не пізніше ніж за два місяці до такого звільнення.

Звертає увагу на те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №334/3883/18, зазначає, що посада завідувача наукової бібліотеки, яку займала позивачка, на підприємстві була єдиною та інших осіб, крім неї, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, серед яких роботодавець повинен був визначати наявність переважного права на залишення на роботі, не було, а тому застосування судом статті 42 КЗпП України у даному випадку є безпідставним.

Таким чином вважає, що звільнення позивачки здійснено відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

В апеляційній скарзі представник відповідача Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України Бережанський агротехнічний інститут - адвокат Молень Р.Б. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує на те, що 01.07.2020 року посада завідувач бібліотеки у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» була виведена із штатного розпису та до нього було введено посаду директор бібліотеки, що було зумовлено вимогами ЗУ Про вищу освіту.

Зазначає, що згідно Національного класифікатора ДК 003:2010 Класифікатор професій, затвердженого наказом Держспоживстандарту від 27.07.2010 року №327, передбачено, що директор бібліотеки (код 1237.2) належить до підкласу 1237.2 Начальники (завідувачі) науково дослідних підрозділів та підрозділів з науково-технічної підготовки виробництва та інші керівники, тоді як завідувач бібліотеки належить до підкласу 1229.6 Керівники підрозділів у сфері культури, відпочинку та спорту.

Звертає увагу на те, що фактично відбулись зміни в організації виробництва і праці відповідача скорочення посади, на якій працювала позивачка.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що змін в організації виробництва і праці у відповідача не відбулося та про те, що наказ відповідача від 28 березня 2022 року №36-к є незаконним, оскільки він прийнятий із тих самих підстав щодо законності яких вже дав правову оцінку Бережанський районний суд Тернопільської області у справі №593/1108/20, є помилковими та такими що не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що посаду завідувач бібліотеки у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» займала лише позивачка, а тому підстави визначення її як такої, що має переважне право на залишення на роботі відсутні.

Посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки інших вакантних посад у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», окрім тих, які були запропоновані позивачці у період з 28 березня 2022 року та від яких вона відмовилась, не було.

Від представника ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» адвоката Моленя Р.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить відмовити у її задоволенні.

Вважає, що суд першої інстанції здійснив вірний обрахунок кількості днів вимушеного прогулу та правильно виснував, що саме процесуальна поведінка сторони позивача є причиною тривалого розгляду справи.

Вказує на те, що позивачем не було доведено, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року не з вини сторони позивача, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу понад один рік, у порядку ч.2 ст. 235 КЗпП.

Від представника позивача адвоката Дарморіс О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача Крамара В.П., в якому вона просить залишити її без задоволення.

Вважає, що рішення суду в частині скасування вищезазначених наказів відповідача та поновлення позивача на посаді завідувача наукової бібліотеки є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд дійшов вірного висновку, що наказ відповідача від 28 березня 2022 року №36-к про припинення трудового договору є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він прийнятий із тих самих підстав, щодо законності яких вже дав правову оцінку Бережанський районний суд Тернопільської області у справі №593/1108/20 і змін в організації виробництва і праці відповідача, не відбулось.

Також вважає, що судом було вірно враховано положення ст. 49-2, ч.2 ст. 42 КЗпП та звернуто увагу на те, що відповідачем не було належним чином дотримано вказаних вимог законодавства.

Від представника позивача адвоката Дарморіс О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача Моленя Р.Б., в якому вона просить залишити її без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, звертає увагу на те, що судовим у рішенням у справі №593/1108/20 встановлено, що в навчальному закладі не відбулося дійсних та реальних змін в організації виробництва і праці, оскільки на підтвердження цієї обставини, представником відповідача не було надано наказу про внесення змін в організацію виробництва і праці у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», в якому б розкривався їх зміст із зазначенням конкретних працівників, істотні умови праці яких у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні та з зазначенням конкретної дати, з якою настають ці зміни.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дарморіс О.М. вимоги своєї апеляційної скарги підтримала та заперечила проти вимог апеляційних скарг сторони відповідача, з мотивів викладених у відзивах.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Молень Р.Б. вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та заперечив проти вимог апеляційної скарги сторони позивача, з мотивів викладених у відзиві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Крамар В.П. вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та заперечив проти вимог апеляційної скарги сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 з 01 липня 1992 року переведена з посади лаборанта Бережанського технікуму механізації та електрифікації на посаду бібліотекаря Бережанського технікуму сільського господарства.

14 липня 1992 року Бережанський технікум сільського господарства реорганізовано в Бережанський агротехнічний коледж.

09 червня 2000 року на підставі рішення Вченої ради Національного аграрного університету на базі Бережанського агротехнічного коледжу створено Бережанський агротехнічний інститут.

27 жовтня 2003 року відповідно до наказу №212 від 27.10.2003 року ОСОБА_1 переведено на посаду "завідувача" бібліотекою.

12 грудня 2004 року наказом № 70 від 12.12.2004 року ОСОБА_1 переведена на посаду "директора" бібліотеки.

02 січня 2007 року наказом № 1-к від 02.01.2007 року ОСОБА_1 на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУ було звільнено з роботи в порядку переведення у Відокремлений структурний підрозділ Національного аграрного університету «Бережанський агротехнічний інститут», а 3 січня 2007 року її було прийнято по переводу на посаду "завідувача" бібліотеки Відокремленого структурного підрозділу Національного аграрного університету «Бережанський агротехнічний інститут».

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 945 та наказу Національного університету біоресурсів і природокористування України від 15 грудня 2008 року № 827 Відокремлений підрозділ Національного аграрного університету «Бережанський агротехнічний інститут» перейменовано у Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут».

03 серпня 2020 року Національним університетом біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» було прийнято наказ № 271-к «Про зміну істотних умов праці "завідувача" бібліотеки» у зв`язку із приведенням професійних назв у відповідність до Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту від 28.07.2020 № 327 (так в тексті наказу), що супроводжується зміною істотних умов праці «завідувача бібліотеки», відповідно до ст. 55 Закону України «Про вищу освіту».

06 жовтня 2020 року наказом відповідача № 337-к, постановленим 5 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади "завідувача" бібліотеки, з підстав відмови від продовження роботи, у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 ст. 36 КЗпП України).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року у справі № 593/1108/20 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними і скасовано накази Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» № 271-к від 03 серпня 2020 року «Про зміну істотних умов праці завідувача бібліотеки» та № 337-к від 6 жовтня 2020 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 .. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» з 07 жовтня 2020 року із поновленням умов праці "завідувача" наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут».

У рішенні Бережанського районного суду від 1 листопада 2020 року було зазначено, що воно в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягає до негайного виконання.

Відповідачем на виконання вищевказаного рішення 18 листопада 2021 року було прийнято наказ № 231-к, яким останній скасував свій наказ № 337-к від 05 жовтня 2020 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 » і поновив позивачку на попередній роботі на посаді "завідувача" наукової бібліотеки з 07 жовтня 2020 року та допустив її до виконання попередніх обов`язків - "завідувача" наукової бібліотеки з 19 листопада 2021 року.

29 грудня 2021 року Відокремленим підрозділом «Бережанський агротехнічний інститут» було прийнято наказ № 251-к «Про наступне вивільнення завідувачки бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний Інститут» у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України» та попереджено позивачку про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією та змінами в організації виробництва і праці бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» та виведенням посади «завідувач бібліотеки» із штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України (пункт 1 наказу). Запропоновано у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України всі наявні в ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» вакантні посади.

У вступній частині вищезазначеного наказу відповідачем зазначено мотиви прийняття рішення про попередження позивачки про наступне вивільнення:

-рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021року № 593/1108/20 ОСОБА_1 , яка працювала на посаді завідувача бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» поновлено на неіснуючій у штатному розписі посаді - "завідувач" наукової бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», яка з 01 липня 2020 року, у зв`язку із реорганізацією та змінами в організації виробництва і праці бібліотеки була виведена із штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» та у відповідності до Закону України «Про вищу освіту» до штатного розпису було введено посаду «директор бібліотеки»;

-зважаючи на вищезазначене, а також на те, що з 01 липня 2020 року, у зв`язку із реорганізацією та змінами в організації виробництва і праці бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», посада завідувач бібліотеки була виведена із штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» і, що сьогоднішнім діючим штатним розписом така посада не передбачена.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» від 01 липня 2020 року, затвердженого заступником міністра МОН України Даниленко С.В., викликаних реорганізацією та зміною структури та організації виробництва і праці Наукової бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» відповідач попереджує позивачку, що посада "завідувач" бібліотеки з 01 липня 2020 року виведена із штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» і вона підлягає вивільненню з 2 березня 2022 року. Одночасно зазначено, що керуючись ст. 49-2 КЗпП України, відповідач пропонує позивачці переведення на наступні вакантні посади, що наявні у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», а саме:

- робітника з комплексного обслуговування будівель з місячним окладом 6500 грн.;

-електрогазозварник, 0,5 ставки, місячний оклад 3250 грн. (кваліфікаційна вимога - наявність диплома (посвідчення) електрогазозварника;

-прибиральника службових приміщень, 0,3 ставки із місячним окладом 1950 гривень.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у справі №593/1108/20 апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2021 року, яким поновлено позивачку на попередньому місці роботи, залишено без змін, тому 22 березня 2022 року позивачкою було направлено відповідачу копію вказаної постанови апеляційної інстанції для добровільного виконання вказаного рішення.

22 березня 2022 року позивачкою було направлено до примусового виконання в органи Державної виконавчої служби виконавчий лист, виданий Бережанським районним судом Тернопільської області у справі № 593/1108/20 в частині визнання незаконним та скасування наказу Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» від 03 серпня 2020 року № 271-к «Про зміну істотних умов праці завідувача бібліотеки» та поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» з 07 жовтня 2020 року із поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів та природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут».

28 березня 2022 року Відповідачем було прийнято наказ № 36-к про припинення трудового договору та звільнено ОСОБА_1 , з 29 березня 2022 року, з посади «завідувача бібліотеки» структурного підрозділу «наукова бібліотека» у зв`язку із скороченням штату працівників, на підставі - п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказаний наказ був доведений до відома позивачки та остання, ознайомившись з ним, на зворотній стороні вказаного наказу зазначила, що від роботи вона не відмовляється; запропоновані їй посади не відповідають її кваліфікації; пропозиція таких посад суперечить рішенню Бережанського районного суду від 1 листопада 2021 справа № 593/1108/20, яким її поновлено на роботі завідувачем наукової бібліотеки, з 07.10.2020 року з поновленням умов праці завідувача наукової бібліотеки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їхньої обґрунтованості та вважав, що змін в організації виробництва і праці у відповідача не відбулося, оскільки фактично посада, яку обіймала позивачка не скорочувалася та із штатного розпису не виводилася.

Також, суд першої інстанції вважав необхідним виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу лише за один рік.

Колегія суддів з вищевказаними висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Водночас роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 та постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 333/4779/20.

Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 756/7311/20 вказав, що суд, перевіряючи, чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19 (провадження № 61-13999св20), від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19 (провадження № 61-7098св21), від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19 (провадження № 61-10299св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20 (провадження № 61-7496св21), від 27 серпня 2024 року у справі № 333/4779/20.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 (провадження № 61-11251св19) зазначено, що «процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури».

В оцінці правомірності звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України Верховний Суд виходить з того, що суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення (див. постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, постанови Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 443/636/18 (провадження № 61-1568св19), від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18)).

Указане свідчить про сталість судової практики з вирішення подібних спорів.

Так, 29 грудня 2021 року Відокремленим підрозділом «Бережанський агротехнічний інститут» було прийнято наказ № 251-к «Про наступне вивільнення завідувачки бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний Інститут» у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України» та попереджено позивачку про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією та змінами в організації виробництва і праці бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» та виведенням посади «завідувач бібліотеки» із штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України (пункт 1 наказу). Запропоновано у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України всі наявні в ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» вакантні посади.

Із штатного розпису, який введений в дію з 01 січня 2020 року ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» та затверджений заступником міністра Даниленко С.В., вбачається наявною штатна посада завідувач бібліотекою (Т.1 а.с.55-56).

Наказом директора ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» від 30.06.2020 року затверджено і внесено зміни до штатного розпису загального фонду з 01.07.2020 року у кількості 82,5 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 697800 грн. Визнано таким, що втратив чинність з 01.07.2020 року наказ директора Про затвердження штатного розпису від 28.12.2019 року №54.

Із штатного розпису з 01 січня 2021 року, штатного розпису з 01 січня 2022 року, а також штатного розпису з 01 січня 2023 року ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», затверджених заступником міністра Даниленко С. та відповідними наказами директора ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут», вбачається наявність штатної посади директор наукової бібліотеки та відсутність посади завідувач бібліотеки ( Т.1, а.с. 61-74, 203).

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що змін в організації виробництва і праці у відповідача, шляхом фактичного скорочення посади завідувач наукової бібліотеки, не відбулось.

Так, представниками відповідача зазначалось про те, що 01.07.2020 року посада завідувач бібліотеки у ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» була виведена із штатного розпису та до нього було введено посаду директор бібліотеки, у зв`язку із приведенням назви посади до вимог ЗУ Про вищу освіту.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що із затверджених заступником міністра Даниленко С.В. та підписаних директором ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» змін до штатного розпису ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» на 2020 рік вбачається, що затверджено штат у кількості 82,5 штатних одиниць - виводиться з 01.07.2020 року: 1) завідувач бібліотеки; 2) доценти, кандидати наук; вводиться з 01.07.2020 року: директор бібліотеки; 2) доценти, кандидати наук (Т.1 а.с. 59).

Крім цього, під час апеляційного розгляду справи, стороною відповідача було долучено копії посадових інструкцій директора наукової бібліотеки та завідувача бібліотеки, затверджених директором ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» у вересні 2020 року.

Порівнявши зміст зазначених документів, з якими було ознайомлено ОСОБА_1 , та проаналізувавши фактично виконувані останньою функціональні обов`язки, колегія суддів не вбачає наявності суттєвих відмінностей між завданнями та посадовими обов`язками, які покладені на директора наукової бібліотеки та завідувача бібліотеки, які різняться лише викладом тексту.

Більше того, апеляційний суд акцентує увагу, що кваліфікаційні вимоги до зазначених посад, згідно вищевказаних посадових інструкцій є однаковими повна вища освіта (магістр, спеціаліст).

Посилання представників відповідача на те, що у позивачки наявний диплом молодшого спеціаліста, що не відповідає кваліфікаційним вимогам для зайняття нової посади, а також на те, що для зайняття нової посади передбачено проведення конкурсного відбору, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позивачка була прийнята та працювала, за згоди роботодавця, на посаді завідувача бібліотеки до її звільнення, кваліфікаційні вимоги для зайняття якої були аналогічними до кваліфікаційних вимог для зайняття посади директор наукової бібліотеки, а проведення конкурсного відбору на заміщення вакантної посади директора бібліотеки не передбачено Положенням про конкурсний відбір та призначення на посади наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників ВП НУБІП України Бережанський агротехнічний інститут.

Також, не заслуговують на увагу посилання представників відповідача на те, що скорочення посади завідувач бібліотекою відбулося у зв`язку з професійною зміною назви посади зазначеною у штатному розписі роботодавця на назву посади директор наукової бібліотеки відповідно до Національного класифікатора України Класифікатор професій, яка має інший код КП, оскільки не змінилися суть виконуваних працівником обов`язків, кваліфікаційні характеристики і кваліфікаційні вимоги, а лише увідповіднено назву професії до чинного законодавства. У цьому випадку роботодавцю слід розглянути питання щодо переведення працівника на іншу посаду, яка є в Класифікаторі професій.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що фактичного скорочення посади не відбулось, тобто не мали місце зміни в організації виробництва і праці.

Крім цього, як зазначалось вище, оскаржуваний наказ № 251-к видавався також у зв`язку із реорганізацією.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що НУБІП України (ідентифікаційний код 00493706) зареєстрований як юридична особа 06 липня 1995 року. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут».

Згідно з Положенням, ВП НУБІП України «Бережанський агротехнічний інститут» є відокремленим підрозділом НУБІП України, веде самостійний баланс, наділений частиною майна НУБІП України, має реєстраційні рахунки в Державній казначейській службі України, з питань діяльності інституту може бути стороною у суді від імені НУБІП України, має гербову печатку, штампи, власні знаки, логотип тощо.

Реорганізація - це форма припинення юридичної особи. Під час реорганізації юридична особа теж припиняється. Але всі її права й обов`язки у порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. Реорганізація може здійснюватися злиттям, приєднанням, поділом, видокремленням та перетворенням юридичної особи за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 807/2322/15).

Разом з тим, стороною відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів (відповідних рішень (наказів) Національного університету біоресурсів та природокористування України) на підтвердження факту реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), на що міститься посилання в оскаржуваному наказі № 251-к чи ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату працівників.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнання незаконними та скасування оскаржуваних наказів (№ 251-к, №36-к) та поновлення позивачки на попередньому місці роботи на посаді завідувача наукової бібліотеки ВП НУБіП України «Бережанський агротехнічний інститут» з 30 березня 2022 року із поновленням умов праці.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки звільнення позивача було незаконним, підлягають також задоволенню її вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, судом було встановлено, що середньоденний заробіток позивачки ОСОБА_1 відповідно до представленої відповідачем довідки за № 85 від 29 квітня 2022року становить 487,39 грн..

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17 (провадження № 61-4998св20) зазначено, що оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Так, судом першої інстанції слушно взято до уваги те, що представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Дарморіс О.М. за весь період розгляду справи неодноразово, а саме: 23 червня 2022 року, 5 грудня 2022 року, 15 березня 2023року, 17 квітня 2023 року, 22 червня 2023року, 2 листопада 2023 року, 30 січня 2024 року, 10 квітня 2024 року та 13 червня 2024 року подавала письмові клопотання про відкладення розгляду справи, на підставі яких розгляд справи відкладався.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність здійснення виплати позивачці ОСОБА_1 втраченого заробітку лише за один рік, тобто за період з 30 березня 2022 року по 29 березня 2023 року, що становить 261 робочий день та вважає правильним розрахунок суду, відповідно до якого останній слід виплатити 127 208,79 грн. втраченого заробітку з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, які нараховуються на заробітну плату.

Доводи апеляційної скарги позивачки не дають підстав для збільшення визначеної місцевим судом суми втраченого заробітку.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції та апеляційного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг в апеляційного суду відсутні.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Національного університету біоресурсів та природокористування України в особі Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Бережанський агротехнічний інститут, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.