справа № 278/2998/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2025 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Альони Шлапак, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» про визнання правочину недійсним,
ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» (далі ОК «ЖБК «Амбасадор») згідно із прохальною частиною якого просив суд визнати недійсним вчинений відповідачем правочин, щодо розірвання в односторонньому порядку договору, про сплату внесків у обслуговуючий кооператив № Ж /1/3/1/1/9 від 12 грудня 2022 року.
Так, на виконання умов вищевказаного договору, позивачем сплачені відповідні внески, хоча у березні-квітні 2022 року через збройну агресію рф проти України такі внески були сплачені із простроченням, проте у травні-квітні 2022 року позивач повністю погасив зазначену заборгованість і такі кошти прийняті відповідачем на виконання вище згаданого зобов`язання.
Водночас, у жовтні 2022 року відповідачем на адресу позивача скеровано повідомлення про одностороннє розірвання зазначеного договору по ініціативі відповідача в зв`язку із порушенням позивачем умов договору. Разом із тим, зазначене повідомлення не містить у собі жодних згадок про те, у чому ж полягає порушення умов такого договору.
Ураховуючи викладене, позивач уважає, що дії відповідача порушують його права, а тому останній вимушений звернутися до суду із цим позовом.
Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено.
Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про існування цього судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів суду не надав. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи надані позивачем, а інших суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про витребування/забезпечення доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.
Позивач є громадянином України, отримував код платника податків та сплати судовий збір при зверненні до суду.
12 січня 2022 року між сторонами укладено договір № Ж/1/3/1/1/19 про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор». Предметом правочину визначено, що ЖБК зобов`язується організувати будівництво житлового будинку у с. Зарічани Житомирського району Житомирської області за рахунок внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику квартиру в об`єкті будівництва та всі необхідні у зв`язку із цим документи. Учасник, у свою чергу, зобов`язується сплатити до ЖБК внески у порядку і розмірах встановлених договором та додатками до нього й отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску. (а.с. 9-15)
Пунктом 3.7. договору передбачено, що після сплати учасником повного розміру внеску ЖБК надає учаснику довідки про асоційоване членство та про внесення пайового внеску в повному обсязі (а.с. 11).
Не пізніше п`яти календарних днів після підписання даного договору ЖБК зобов`язано видати посвідчення про членство учаснику або його представнику (пункт 5.2.7. договору) (а.с. 13).
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за даним правочином, якщо воно стало наслідками воєнних дій, що підтверджується довідкою Торгово-промислової палати або іншого уповноваженого органу (п. 7.4.) (а.с. 13).
Відповідно до порядку сплати внесків, що є додатком до договору позивач мав сплатити внески у обумовленому розмірі у період із 17 січня 2022 року по 17 жовтня 2022 року. Зокрема: 663 300 грн - у строк не пізніше 17 січня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 лютого 2022 року, 7 970 грн - у строк не пізніше 17 березня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 квітня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 травня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 червня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 липня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 серпня 2022 року; 7 970 грн - у строк не пізніше 17 вересня 2022 року; 7 448 грн - у строк не пізніше 17 жовтня 2022 року (а.с. 16).
У листі № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставною введення воєнного стану (а.с. 21).
Відповідно до довідки № 1271 від 08 травня 2024 року, що видана ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенант запасу ОСОБА_1 13 березня 2022 року був призваний по мобілізації до Збройних Сил України і звільнений у запас 04 лютого 2023 року (а.с. 20).
06 жовтня 2022 року головою ОК «ЖБК «Амбасадор» Р.Г. Стрієнко на адресу позивача скеровано повідомлення про розірвання договору № Ж/1/3/1/1/9 про сплату внесків у про сплату внесків у обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Амбасадор» від 12 січня 2022 року у зв`язку із порушенням позивачем умов договору (а.с. 24).
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтями 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Тобто припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання (ст. 611 ЦК України).
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
За змістом частини першої ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення цивільних правовідносин. Розірвання договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.
Положеннями ст. 617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
Цивільний кодекс України не містить поняття "форс-мажор", але ст. 617 Цивільного кодексу України підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначає випадок або непереборну силу.
Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
У листі № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставною введення воєнного стану.
Отже введення воєнного стану в Україні визнано Торгово-промисловою палатою України форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Односторонній правочин про розірвання договору може визнаватися недійсним на підставі рішення суду за наявності підстав передбачених ст. 215 ЦКУ.
Так, за ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.
До підстав, які можна використати у випадку відмови від договору в односторонньому порядку, належать виключно одна - ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України та міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Разом з цим у п. 8 указаної Постанови зазначається, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Тобто, підставою визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору про надання послуг є конкретна дія сторони, яка виражається у формі відмови від договору, порушуючи при цьому сам порядок розірвання такого договору, визначений ним або відповідним Законом чи положеннями Кодексу, який регулює ці правовідносини.
Якщо була порушена процедура розірвання договору чи були використані умови, підстави для вчинення таких дій, які не передбачені самим договором чи законом, або вони не відносяться до тих обставин, які були на момент розірвання договору, - це є підставою для суду визнати недійсним правочин про односторонню відмову від договору про надання послуг в силу норм ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Проаналізувавши фактичні обставини справи й вимоги законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Суд погоджується з доводами позивача, що дії відповідача у цьому випадку з приводу розірвання в односторонньому порядку правочину щодо сплати внесків у обслуговуючий кооператив були протиправними. Відсутні положення договору підписаного сторонами, які б передбачали можливість такого.
Окрім цього, дійсно, і позивачем визнається факт прострочення зарахування внесків. Однак такі дії вчинено за наявності загального відомого факту форс-мажорних обставин введення на території України воєнного стану. Проте, із матеріалів справи убачається та судом установлено, що станом на день відправки відповідачем повідомлення про розірвання договору позивачем була повністю погашена заборгованість по внескам і за березень-квітень 2022 року і в подальшому будь-яких порушень умов договору позивачем не допускалося.
За таких обставин і з огляду на зазначені вище положення матеріального закону, які продубльовані і в умовах правочину, укладеного сторонами, одностороння відмова від його виконання не допускається. Скерувавши повідомлення про односторонню відмову від правочину, суд уважає, відповідач порушив, як вимоги законодавства України, так і досягнуті сторонами домовленості за правочином. Ураховуючи наведене, на переконання суду, цей позов підлягає до повного задоволення.
Окрім цього, оскільки позов задоволений у повному обсязі, то у порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із сум сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 11 квітня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький