Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1906/24

02 квітня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Зварищука В.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Брайляк Е.Я.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

05.08.2024 року адвокат Зварищук В.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, щоу вересні місяці 2016 року позивач ОСОБА_2 почала зустрічатись з відповідачем ОСОБА_1 . Після її знайомства з ним їхні зустрічі переросли в близькі стосунки, внаслідок чого відповідач завагітніла. Спочатку коли вона завагітніла відповідач радів цьому, однак пізніше жодних емоцій не проявляв, а в даний час проявляє до ОСОБА_2 агресію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син: ОСОБА_3 , але оскільки ОСОБА_2 з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому сина вона зареєструвала на своє прізвище, а по - батькові записала ОСОБА_4 .

В даний час позивач звернулась до відповідача, щоб той матеріально допомагав утримувати їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 ухиляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Вказує, що на даний час вона проживає житловому будинку своєї матері разом з їхнім з відповідачем неповнолітнім сином, та ще трьома дітьми, від іншого чоловіка, не працює, підсобного господарства не веде, і їй одній не вистачає грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини із-за відсутності матеріальної допомоги відповідача.

Зазначає, що відповідач має постійну роботу з чого має доходи, однак матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав повністю з підстав, які викладені в позовній заяві. Просив суд позов задоволити та ухвалити рішення, яким визнати походження сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька (відповідача по справі) - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця с. Пасічна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та стягувати з нього аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини зі видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, просив стягнути з відповідача в користь позивача ОСОБА_2 всі судові витрати.

Відповідач та його представник-адвокат Брайляк Е.Я. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. У випадку підтвердження його ( ОСОБА_1 ) батьківства за допомогою експертного дослідження не заперечували щодо визнання його батьком неповнолітнього ОСОБА_6 та стягнення аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частки від його доходів. В подальшому позовні вимоги про визнання батьківства та стягнення аліментів визнав повністю.

Разом з тим, не погодились в частині вимог позивача ОСОБА_2 стосовно стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) витрат на проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Вважають, що такі витрати слід стягувати з позивача та відповідача порівну.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області від 08.08.2024 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

В підготовчому судовому засіданні 08.11.2024 року ухвалою Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження в справі до надходження висновку експертизи в суд.

17.02.2025 року провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини поновлено в зв`язку з надходженням до суду висновку експерта №СЕ-19/109-24/17400-БД від 05.02.2025 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2025 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_5 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5).

Батько дитини записаний на підставі ч.1 ст.135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька № 0 від 09.05.2024 (а.с.19).

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, відповідач ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_5 . Також обставини батьківства відповідача ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_5 підтверджуються висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/109-24/17400-БД від 05.02.2025 року, який проведено Івано-Франківським НДЕКЦ, згідно якого ймовірність батьківства відповідача ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_5 становить 99,999999% (а.с.61- 65).

Як ввидно з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.05.2024 року та довідки про склад сім`ї від 08.05.2024 №791/02-64 Пасічнянської с/ради позивач ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 та ще іншими трьома дітьми: ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на даний час зареєстровані та проживають в будинку ОСОБА_9 (матері позивача), що в АДРЕСА_1 , у житловому будинку батьків позивача (а.с.15).

Позивач ОСОБА_2 сама виховує всіх дітей, не працює, підсобного господарства не веде, нерухомого майна чи транспорних засобів не має (а.с.1-3).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 офіційно ніде не працює, однак стан здоров`я його є задовільний, інших утриманців він не має.

Тому відповідач може надавати кошти на утримання неповнолітньої дитини.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Щодо позовних вимог про визнання батьківства суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України).

Верховний суд у постановах від 23.10.2019 справа №382/2559/15-ц, та від 19.09.2018, справа №761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК - аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99.999999%). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с.Пасічна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, що підтверджується, зокрема, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/109-24/17400-БД від 05.02.2025 року, який проведено Івано-Франківським НДЕКЦ, згідно якого ймовірність батьківства відповідача ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_5 становить 99,999999%.

Виходячи з наведеного суд вважає батьківство ОСОБА_1 стосовно народженої позивачем ОСОБА_2 дитини ОСОБА_5 , доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову в частині визнання батьківська.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного:

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, оскільки забезпечує одержання коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.3 ст.11 З-ну України « Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст.12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу відповідача суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до норм ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно норм ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст.13 ЦПК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц.

Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу.

Окрім цього відповідач в судовому засіданні погодився на визначення аліментів у частці від доходу відповідача.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне:

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п.3 ст.5 З-ну України « Про судовий збір». Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів в сумі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Щодо стягнення з відповідача судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства суд зазначає, що позивачем ОСОБА_2 при поданні позову до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про визнання батьківська в сумі 1211 грн. 20 коп. що підтверджується квитанцією № ПН3087810 від 17.05.2024. Тому згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про визнання батьківства, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1211 грн.20 коп. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За положеннями ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До позовної заяви позивачем долучено квитанцію №000305 від 08.05.2024 року про витрати за складання позовної заяви та ведення цивільної справи на суму 2000 грн., а також попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який також складає 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.10-11).

Крім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем ОСОБА_2 відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України подано до суду договір про надання правничої допомоги № 18/24 від 08.05.2024 року.

Відповідно до п.3.1 Договору про надання правничої допомоги, за надання правової допомоги згідно цього договору клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 2000 грн.

Оплата за надані послуги здійснена позивачем ОСОБА_2 адвокату Зварищуку В.В. в повному обсязі, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_2 понесла судові витрати по даній справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн., що підтверджується відповідними доказами.

Враховучи вище викладене, положення ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2000 грн. як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, оскільки надання послуг охоплюється завданнями, які полягали у зустрічі з стороною, укладенні договору, ознайомленні з матеріалами справи, написанні позовної заяви, а також участі адвоката у судових засіданнях.

Висновки суду:

Враховуючи вище наведене, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення батьківства необхідно задовільнити, визнати відповідача ОСОБА_1 батьком неповнолітього ОСОБА_5 .

Також при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 суд враховує факт проживання дитини з матір`ю, вік дитини, обов`язок обох батьків утримувати дитину, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвиту та здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично здоровим, офіційно працює та отримує регулярний дохід, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього інших утриманців, а також визнання відповідачем позову в частині розміру аліментів, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів необхідно задовільнити і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1211 грн.20 коп. сплаченого судового збору та 2000 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача ОСОБА_2 , а також 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.5, 125, 126, 128, 141, 180-183, 191 СК України, ст.ст.8, 11, 12, З-ну України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 13, 19, 133, 137, 141, 206, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.5 З-ну України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця і зареєстрованого: АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с.Пасічна, Надвірнянського району Івано-Франківської області, матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка с.Пасічна, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнення аліментів розпочати з 05.08.2024 року і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 2000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього - 3211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої: АДРЕСА_1 , 16361 грн. 81 коп. витрат, пов`язаних із оплатою позивачем проведення судової молекулярно-генетичної експертизи по даній справі, висновок експерта за № СЕ-19/109-24/17400-БД від 05.02.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 в користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 11.04.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.