РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1032/24

Номер провадження 2/495/771/2025

05 березня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін про батька до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, суд

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін про батька до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, у якому просить суд:

1. Визнати ОСОБА_2 , батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Внести відповідні зміни про батька до актового запису про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Білгород-Дністровський Одеської області (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27 лютого 2019 року), складеного (актового запису) Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27 лютого 2019 року за № 107, зазначивши батьком ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та видати нове Свідоцтво про народження, змінивши прізвище батька з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання спільної дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї чверті (1/4 частини) його ( ОСОБА_2 ) заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів у межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що у квітні 2018 року ОСОБА_1 , будучи ще неповнолітньою, познайомилася з ОСОБА_2 , якому на той час був 21 рік, після чого стала регулярно зустрічатися з ним та мати з ним близькі стосунки.

Вже у травні 2018 року позивачка завагітніла від відповідача, у чому впевнена, оскільки ні з ким, крім відповідача, не мала інтимних стосунків до своєї вагітності. На третьому місяці вагітності позивачка з відповідачем посварилися і припинили стосунки. Тоді ж відповідача призвали на військову строкову службу до Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач.

Відповідач неофіційно визнав себе батьком дитини. Так, на другий день після виписки з пологового будинку він приїхав до позивачки додому із квітами і привітав із народженням сина. Того ж дня позивачка з відповідачем помирилися і десь через три місяці, коли відповідач звільнився із строкової служби, почали жити разом, однією сім`єю, почергово у своїх батьків. В цей час сторони вели спільне господарство, в них був спільний сімейний бюджет, сторони разом відпочивали, виховували та утримували спільну дитину, святкували разом сімейні свята. Відповідач ставився до народженої дитини як до свого сина, проявляв до нього батьківську турботу. Відповідач і син спілкувалися, проводили разом час. Відповідач купував сину деякі речі. Син та відповідач зараз називають один одного як батько та син відповідно.

Батьки відповідача ( ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ) вважають народженого позивачкою сина своїм онуком і відповідно ставляться до нього. Мати відповідача ( ОСОБА_6 ) також купує синові позивачки деякі речі.

Коли синові виповнився один рік, сторони знову розійшлися за його пропозицією та за взаємною згодою, оскільки під час спільного проживання однією сім`єю виявилося, що сторони були неготові до сімейного життя. До того ж, відповідач не піклувався про матеріальне забезпечення сім`ї та безвідповідально ставився до цього. У сім`ї фактично працювала і заробляла гроші лише позивачка.

Після розлучення відповідач став брати їх дитину лише час від часу, на короткі проміжки часу, як правило, на вихідні дні, тобто на день-два на тиждень. Інколи, десь раз у три місці, він міг надати невелику грошову допомогу на утримання нашої дитини, розмір якої не перевищував 2 000 грн., що було вкрай недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини та її належного утримання.

Останні два роки відповідач взагалі не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини і навіть не бажає цього робити. Таким чином, відповідач, будучи молодою, здоровою людиною, яка отримує регулярний стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення як військовослужбовець ЗСУ, ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, встановленого ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 СК.

Півтора роки тому відповідач одружився і в нього в офіційному шлюбі народилася інша дитина, після чого він став себе поводитися так, нібито в нього немає іншої дитини. Він додав позивачку до чорного списку на своєму мобільному телефоні і не бажає з нею навіть спілкуватися з приводу дитини, яка його, вочевидь, вже не цікавить.

Незважаючи на це, батьки відповідача продовжують підтримувати з позивачкою та їх з відповідачем дитиною теплі стосунки, яку інколи беруть на деякий час до себе, вітають її зі всіма святами, дарують подарунки, цікавляться її життям.

Проте відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У зв`язку із наведеним при реєстрації народження дитини у Білгород-Дністровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК. Тобто запис про батька дитини проведено за прізвищем позивачки, а ім`я та по-батькові батька дитини було записано за її вказівкою ОСОБА_7 , що є ім`ям та по-батькові відповідача, який і є біологічним батьком народженого позивачкою ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 1 ст. 121 СК, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Наведені обставини змусили позивачку звернутися до суду із цим позовом для захисту прав та інтересів своєї дитини, які полягають в тому, щоб знати свого батька, перебувати у правовому зв`язку з ним та отримувати належне утримування від своїх батьків до досягнення повноліття.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 цивільна справа була передана на розгляд судді Анісімовій Н.Д.

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

26.02.2024 від позивача надійшло клопотання про призначення судової експертизи та заява про виклик свідків.

27.02.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні

08.05.2024 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

13.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника.

13.06.2024 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача по справі та його представника.

Ухвалою суду від 13 червня 2024 року клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи було задоволено та призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Провадження по справі було зупинено.

07.08.2024 від експертної установи надійшло клопотання та рахунок.

18.09.2024 від експертної установи надійшов висновок.

20.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання додаткового доказу до матеріалів справи.

02.10.2024 від експертної установи надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі № 495/1032/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін про батька до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

13.11.2024 від представника відповідача надійшла заява про визнання частини позовних вимог.

У заяві вказано, що 13.06.2024 Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області призначив судову експертизу з метою встановлення біологічного батька дитини ОСОБА_3 , а провадження у справі зупинив.

11.10.2024 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта.

Як зазначає представник відповідача, незважаючи на подання заяви про ознайомлення з матеріалами цієї цивільної справи, допускаючи, що з технічних причин матеріали справи не переведенні в електронний формат, представник з висновком експерта не ознайомлений.

Однак, Відповідач стверджує, що зі слів Позивача, підтверджених фотокопією одного аркуша висновку експерта, ймовірність походження ДНК-профілів від дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та біологічних батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , становить не менше ніж 99,9999 %.

Якщо експерт дійсно підтвердив батьківство Відповідача, то позовну вимогу про визнання його батьком дитини ОСОБА_3 він (Відповідач) визнає.

За таких обставин відсутній спір щодо другої позовної вимоги, пов`язаної з внесенням змін про батька до актового запису та видачі нового свідоцтва про народження дитини.

При визначенні розміру аліментів Відповідач просить врахувати, що на підставі судового наказу, виданого 24.06.2024 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі № 495/5816/24, та рішення цього ж суду від 16.07.2024 у справі № 495/6085/24 з його доходу вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини та дружини.

Також Відповідач не погоджується в розміром витрат, понесених Позивачем, на професійну правничу допомогу, який становить 10 тис. гривень.

Відповідач вважає, що, з врахуванням складності справи та дійсно виконаної роботи, розміром витрат, понесених Позивачем, на професійну правничу допомогу є завищений.

З урахування викладеного представник відповідача просить суд врахувати позицію Відповідача щодо визнання частини позовних вимог.

02.12.2024 від представника позивача надійшли заперечення проти заяви відповідача від 13.11.2024 про визнання частини позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що 13 листопада 2024 року, накануні судового засідання, призначеного по справі на той день, на 14 год. 20 хв., від представника відповідача ОСОБА_8 адвоката Матвіяса Андрія Богдановича, через підсистему «Електронний суд», до суду надійшла письмова заява про визнання частини позовних вимог, якою представник, здійснюючи процесуальні права від імені відповідача, просить суд при визначенні розміру аліментів врахувати, що на підставі судового наказу, виданого 24.06.2024 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі № 495/5816/24, та рішення цього ж суду від 16.07.2024 у справі № 495/6085/24 з його доходу вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини та дружини. На підтвердження цього представник додав до своєї заяви засвідчені копії зазначених судових рішень в електронній формі.

Позивач категорично заперечує проти врахування судом при визначенні відповідачу розміру аліментів зазначених судових рішень, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 3, 8, 10 ст. 83 ЦПК, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до відзиву на позовну заяву, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Проте згадана вище заява про визнання частини позовних вимог, подана до суду від імені відповідача його представником, не містить в собі як обґрунтування неможливості подання долучених до неї судових рішень у встановлений законом або судом строк (разом з відзивом на позовну заяву, який до суду відповідачем не подавався), так і клопотання про їх приєднання до матеріалів справи в якості письмових доказів. Відповідно ухвалою суду не вирішувалося питання про приєднання цих судових рішень до матеріалів справи. А тому відсутні правові підстави для врахування цих судових рішень судом при ухваленні рішення по справі.

Частиною першою статті 78 ЦПК встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Звертає на себе увагу та обставина, що, згідно судових рішень, дружина відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу і позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача 24.06.2024 і 27.06.2024 відповідно, тобто вже після призначення судом 13.06.2024 у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення батьківства відповідача ОСОБА_2 щодо народженої позивачкою дитини.

Найімовірніше, розуміючи, що висновок експерта буде не на користь відповідача, подружжя ОСОБА_5 вдалося до доволі розповсюдженої схеми з метою створення штучних передумов для присудження відповідачу аліментів у меншому розмірі, ніж це просить позивачка.

Крім того, не погоджуючись з розміром витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу, який є фіксованим і становить 10 000 гривень, при цьому, вважаючи, що вказана сума фіксованого гонорару не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); що з врахуванням складності справи та дійсно виконаної роботи, розмір витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу є завищений, разом з тим, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що виключає можливість суду самостійно (без такого клопотання) зменшувати розмір витрат (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте сторона відповідача не тільки не довела неспівмірність витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката у цій цивільній справі, які підлягають розподілу між сторонами, але ж навіть не заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, позивачка заперечує з наведених вище підстав проти заяви відповідача від 13.11.2024 про визнання частини позовних вимог в частині врахування судом при визначенні відповідачу розміру аліментів судових рішень, наданих ним суду через свого представника, і зменшення розміру витрат позивачки на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона позивача просить врахувати наведене при ухваленні рішення по справі.

03.12.2024 від представника позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

22.01.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності відповідача та його представника.

22.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Підстави розгляду справи за відсутності сторін

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частини 1 та 2 статті 211 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У свою чергу, явка сторони в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

05.03.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін (відповідачем були подані відповідні заяви в обґрунтування своєї правової позиції), достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд доходить обґрунтованого висновку, щодо можливість розгляду справи за відсутності учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 лютого 2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у якому батьком дитини значиться ОСОБА_10 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0 в розділі відомості про дитину ОСОБА_11 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ОСОБА_10 .

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК, тобто запис про батька дитини проведено за прізвищем позивачки, а ім`я та по-батькові батька дитини, які збігаються з ім`ям та по-батькові відповідача, було записано за вказівкою позивачки, тобто з її слів.

Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 14-15).

Як стверджує позивач, що приблизно у період з 2018 року по 2019 рік сторони перебували у фактичних сімейних відносинах, без реєстрації шлюбу, у вказний період народився хлопчик - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 на момент народження ОСОБА_3 не перебувала.

18 вересня 2024 року Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України був наданий висновок № СЕ-19/116-24/14327-БД, за яким встановлено ДНК-профілі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яку народила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Ймовірність даної події складає 99,9999 %.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За приписами ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно з п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

18 вересня 2024 року Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України був наданий висновок № СЕ-19/116-24/14327-БД, за яким встановлено ДНК-профілі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яку народила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Ймовірність даної події складає 99,9999 %.

Відповідач погодився із висновком експерта та визнав своє батьківство відносно ОСОБА_3 .

Враховуючи вищезазначене, суд вбачає наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Порядок реєстрації походження дитини від своїх батьків регулюється не лише нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Пунктом 2.13.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є, в тому числі, рішення суду про визнання батьківства.

Відповідно до п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначає позивачка, відповідач не цікавиться життям дитини, не допомагає виховувати та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на утриманні позивачки.

Відповідач у своїй заяві просив врахувати той факт, що на підставі судового наказу, виданого 24.06.2024 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі № 495/5816/24, та рішення цього ж суду від 16.07.2024 у справі № 495/6085/24 з його доходу вже стягуються аліменти на утримання іншої дитини та дружини.

Так, ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки, судом визнано батьківство ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини, ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Щодо тверджень сторони відповідача, щодо врахування факту стягнення з відповідача аліментів на утримання іншої дитини та дружини, суд вважає за необхідне вказати, що доказами для підтвердження позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дитини можуть бути довідки про доходи батька, кредитні договори, рішення суду та будь-які інші документи, щодо підтвердження зміни матеріального становища, тобто його погіршення.

Доводи відповідача щодо того, що він не має можливості сплачувати аліменти тому розмірі, у якому наполягає позивачка, через наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, від іншого шлюбу, та сплати аліментів на утримання дружини, не є істотними та достатніми доказами для зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 715/2073/20 виклав правову позицію згідно якої факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Отже, суд не може констатувати погіршення матеріального стану протягом значного періоду часу, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів на дітей, у зв`язку з тим, що відповідачем на підтвердження вказаного не подано належного та допустимого доказу.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Заявлені позивачкою вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 не суперечить нормам ч. 2 ст. 182 СК України, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Позовна заява позивачкою була подана 06 лютого 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Висновок суду

Враховуючи викладене вище, а також те, що ОСОБА_2 визнає себе батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису, так як вони є обґрунтованими та законними.

Також встановлено судом, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню дитини.

Наразі відповідач визнаний батьком малолітнього ОСОБА_3 , а тому зобов`язаний утримувати його.

Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги.

Суд бере до уваги, що відповідач відомостей, які б могли перешкоджати йому утримувати дітей суду не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, 19 грудня 2023 року між адвокатом Абросімовим Андрієм Петровичем та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правничої допомоги № 10/23

Позивачем відповідно до умов договору сплачено за надання правової допомоги гонорар адвоката у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру та відповідає змісту договору та зазначеним в ньому послугам (а.с.20-21).

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку із задоволенням позовних вимог приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача, за відсутності обґрунтованих заперечень останнього, витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача у розмірі 10 000,00 гривень.

Крім того під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було сплачено суму в розмірі 28 442,00 грн. за проведення судової молекулярно-генетичої експертизи, яка призначена судом за клопотанням позивача, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Оскільки понесені позивачем витрати на оплату експертизи також відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з задоволенням позову такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 22 442,00 грн., що відповідає положенням ст. 139, ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню судом з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 128, 133, 137, 141, 142, 206, 223, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, ст. 121, 122, 125, 128, 180-183, 191 СК України, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, внесення змін про батька до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України) батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про народження якого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській 27 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис № 107.

Внести зміни до актового запису № 107 від 27.02.2019 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виключивши у графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_10 » та зазначивши « ОСОБА_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 06 лютого 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 28 442,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування / ім`я сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Грецька, буд. № 24, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, ).

Суддя Н.Д.Анісімова