провадження 2/175/1789/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодацьке-Агро» про внесення змін до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодацьке-Агро» про внесення змін до договору оренди землі, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві посилався на те, що між відповідачем та позивачем укладено Договір оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, об?єктом оренди за яким є земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0003, площею 6,750 га, яка розташована на території Новотаромської сільської ради (зараз - територія Миколаївської сільської територіальної громади) Дніпропетровського району (зараз - Дніпровського району) Дніпропетровської області (далі - Земельна ділянка). У жовтні 2023 року позивач запропонував відповідачеві внести до Договору зміни, необхідність яких зумовлена змінами у законодавстві про оренду землі, а також необхідністю усунути явно непропорційні та дискримінаційні умови Договору, які ставлять Орендодавця у завідомо невигідне та вразливе становище без жодної легітимної мети та не відповідають правовій природі договору оренди землі. А саме: позивач направив відповідачеві Повідомлення про пропозицію щодо внесення змін до Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року та про подальшу організацію взаємодії сторін щодо відносин, які випливають із Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року від 16.10.2023 року, до якого також додав Порівняльну таблиця щодо пропонованих змін до Договору (із викладом змісту обгрунтуванням змін) та проект Додаткової угоди до Договору (про внесення змін до Договору). 24.11.2023 року зв`язками АТ «Укрпошта» (ВПЗ «Кам`янське 31») було направлено до ТОВ «Кодацьке Агро» рекомендований лист з описом вкладення в цінний лист з повідомленням, а саме: Повідомлення про пропозицію щодо внесення змін до договору оренди землі N? KDA -2018-01218 від 01.01.2018 року та про подальшу організацію взаємодії сторін щодо відносин, які впливають із вказаного Договору; - Порівняльна таблиця щодо пропонованих змін до Договору оренди землі N? KDA - 2018-0218 від 01.01.2018 року; - Проект Додаткової угоди до Договору оренди N? KDA -2018-0218 від 01.01.2018 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу лист було отримано ТОВ «Кодацьке Агро» 28.11.2023року. Жодної відповіді на даний час нами не отримано, тобто ТОВ «Кодацьке Агро» було проігноровано звернення позивача. Враховуючи наведене позивач просить суд внести до Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» та ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

Представник позивача надала суду заяву про слухання справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у своєму відзиві на позов і представник у судовому засіданні не погодилися з позовом та викладеними в ньому обставинами повністю і заперечувала проти задоволення цього позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» () на стороні Орендаря та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено Договір оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, об?єктом оренди за яким є земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0003, площею 6,750 га, яка розташована на території Новотаромської сільської ради (зараз - територія Миколаївської сільської територіальної громади) Дніпропетровського району (зараз - Дніпровського району) Дніпропетровської області (далі - Земельна ділянка). У жовтні 2023 року позивач запропонував відповідачеві внести до Договору зміни, необхідність яких зумовлена змінами у законодавстві про оренду землі, а також необхідністю усунути явно непропорційні та дискримінаційні умови Договору, які ставлять Орендодавця у завідомо невигідне та вразливе становище без жодної легітимної мети та не відповідають правовій природі договору оренди землі. А саме: позивач направив відповідачеві Повідомлення про пропозицію щодо внесення змін до Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року та про подальшу організацію взаємодії сторін щодо відносин, які випливають із Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року від 16.10.2023 року, до якого також додав Порівняльну таблиця щодо пропонованих змін до Договору (із викладом змісту обгрунтуванням змін) та проект Додаткової угоди до Договору (про внесення змін до Договору). 24.11.2023 року зв`язками АТ «Укрпошта» (ВПЗ «Кам`янське 31») було направлено до ТОВ «Кодацьке Агро» рекомендований лист з описом вкладення в цінний лист з повідомленням, а саме: Повідомлення про пропозицію щодо внесення змін до договору оренди землі N? KDA -2018-01218 від 01.01.2018 року та про подальшу організацію взаємодії сторін щодо відносин, які впливають із вказаного Договору; - Порівняльна таблиця щодо пропонованих змін до Договору оренди землі N? KDA - 2018-0218 від 01.01.2018 року; -Проект Додаткової угоди до Договору оренди N? KDA -2018-0218 від 01.01.2018 року. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу лист було отримано ТОВ «Кодацьке Агро» 28.11.2023року. Жодної відповіді на даний час не отримано, тобто ТОВ «Кодацьке Агро» було проігноровано звернення позивача. Враховуючи наведене позивач просить суд внести до Договору оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» () на стороні Орендаря та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на стороні Орендодавця, об?єктом оренди за яким є земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер:01:014:0003 наступні зміни: 1.1. пункт 3.1. Договору викласти в такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 7 (сім) років. Перебіг строку дії Договору розпочинається з дня державної реєстрації права оренди за цим Договором. Орендареві надається право та можливість здійснити завершення виробничого циклу з вирощування сільськогосподарських культур та збирання належного йому врожаю сільськогосподарських культур в останній рік строку дії Договору у термін до 31 жовтня включно останнього року строку дії Договору, як це передбачено пунктом 3.5. цього Договору.»; 1.2. пункт 3.2. Договору викласти в такій редакції: «3.2. Якщо строк дії Договору закінчився у день або після смерті орендодавця, Договір за заявою Орендаря поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Зазначена заява має бути подана до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно протягом одного місяця з дня, коли орендарю стало відомо про смерть орендодавця. З моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку, передану в оренду особою, яка управляє спадщиною, або державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за рішенням суду про визнання спадщини відмерлою договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.»; 1.3. пункт 3.3. Договору викласти в такій редакції: «3.3. Після закінчення строку, на який було укладено цей Договір, Орендар, який належно виконував обов?язки за умовами Договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди земельної ділянки, що є об?єктом оренди за цим Договором, на новий строк. Якщо Орендар має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, він зобов?язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії цього Договору. У разі смерті Орендодавця до закінчення строку дії цього Договору Орендар, якщо він має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов?язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк Орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою Сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право Орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий Орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з Орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. За наявності заперечень Орендодавця щодо укладення договору Оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте Орендодавцем рішення. У разі смерті Орендодавця перебіг строків, визначених абзацами другим і п?ятим цього пункту, зупиняється до моменту повідомлення Орендаря про перехід права власності на земельну ділянку. З дня, коли Орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді. У разі зміни меж або цільового призначення земельної ділянки положення цього пункту не застосовуються.»; 1.4. пункт 3.4. Договору викласти в такій редакції: «3.4. Після закінчення строку цього Договору, цей Договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах за умови, якщо жодна зі Сторін не відмовиться від поновлення договору у порядку, встановленому законом та цим Договором. Поновленням цього Договору вважається поновлення цього Договору без вчинення Сторонами цього Договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із Сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій Сторонами цього Договору для його поновлення не вимагається. Сторона цього Договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії цього Договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення цього Договору до дати закінчення дії цього Договору після настання відповідної дати закінчення дії цього Договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. Сторони домовились, що поновлення Договору згідно з цим пунктом не залежить та не пов?язано із переважним правом Орендаря, яке передбачене пунктом 3.3. цього Договору та відповідними положеннями чинного законодавства.»; 1.5. пункт 3.5. Договору викласти в такій редакції: «3.5. У разі припинення цього Договору, у т.ч. в разі закінчення строку, на який його було укладено, Орендодавець гарантує право Орендаря на посіви та врожай сільськогосподарських культур, що знаходяться на земельній ділянці, що є об?єктом оренди за цим Договором, шляхом надання Орендарю доступу до земельної ділянки, що є об?єктом оренди за цим Договором, для завершення виробничого циклу з вирошування сільськогосподарських культур та збирання врожаю сільськогосподарських культур, але не довше, ніж до 31 жовтня року, в якому відбулося припинення цього Договору, у т.ч. в разі закінчення строку, на який його було укладено.»; 1.б. пункт 7.1.1. Договору викласти в такій редакції: «7.1.1. У разі повернення земельної ділянки у зв?язку із припиненням цього Договору у зв?язку із закінченням строку дії цього Договору земельна ділянка вважається повернутою (переданою) Орендарем Орендодавцю у день закінчення строку дії цього Договору. При цьому право Орендаря на посіви та врожай сільськогосподарських культур, що знаходяться на земельній ділянці, що є об?єктом оренди за цим Договором, забезпечується в порядку, передбаченому пунктом 3.5. цього Договору.»; 1.7. пункт 7.1.3. Договору викласти в такій редакції: «7.1.3. У разі дострокового припинення цього Договору з інших підстав, що не пов?язані із закінченням строку дії Договору та не пов?язані з досягненням Сторонами взаємної згоди про дострокове припинення договору, припинення цього Договору шляхом його розірвання за рішенням суду, визнання цього договору недійсним за рішенням суду, - земельна ділянка вважається повернутою (переданою) Орендарем Орендодавцю у день набрання чинності відповідним рішенням суду або у день настання обставин, що стали підставою дострокового припинення цього Договору. При цьому право Орендаря на посіви та врожай сільськогосподарських культур, що знаходяться на земельній ділянці, що є об?єктом оренди за цим Договором, забезпечується в порядку, передбаченому пунктом 3.5. цього Договору.»; 1.8. пункт 13.6. Договору викласти в такій редакції: «13.6. Всі повідомлення, передбачені цим Договором, крім тих. для яких цим Договором не встановлено окремого порядку їх направлення та/або вручення, а також будь-яка кореспонденція складаються в письмовій формі та вважаються таким, що передані: якщо передані особисто в руки - 3 моменту відповідної розписки; якщо передані поштою або доставкою кур?єрською службою - по даті відмітки на зворотньому повідомленні. Відмова від прийняття кореспонденції вважається своєчасним врученням кореспонденції.»; 1.9. пункти 7.3., 9.1.2.6., 9.1.2.8., 12.3., 13.8. Договору виключити.

В добровільному порядку питання не вирішено. Обставини позову підтверджуються наданими письмовими документами і матеріалами справи. Враховуючи наведене позивач вимушений звертатися до суду з цими позовними вимогами.

Суд вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах, оскільки 01 січня 2018 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОДАЦЬКЕ-АГРО» та ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі N? KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, об?єктом оренди за яким є земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0003, площею 6,750 га, яка розташована на території Новотаромської сільської ради (зараз - територія Миколаївської сільської територіальної громади) Дніпропетровського району (зараз - Дніпровського району) Дніпропетровської області (далі - Земельна ділянка).

Також судом встановлено, у вище вказаному договорі, а саме: у розділі «2. Об`єкт оренди» сторони визначили, що об`єктом оренди за договором є земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0003, загальною площею 6,750 га.

В розділі «3. Строк дії Договору» передбачено, що договір укладено строком на 7 (сім) років, але з огляду на особливості правового режиму земель сільськогосподарського призначення, в будь-якому випадку, Договір діє до 31 грудня останнього року строку дії Договору (включно). Перебіг строку дії Договору розпочинається з дня державної реєстрації прав оренди за цим Договором.

Розділ «4. Орендна плата» Договору встановлює, що щорічна орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та становить суму в гривнях, що дорівняє 10 (десять) % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На дату укладення цього Договору щорічна орендна плата у грошовому виразі складає 11963,63 грн.

Таким чином, сторонами договору оренди землі було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, визначених законом. Окрім того, за згодою сторін також було визначено інші умови, які викладено в наступних розділах: «5. Умови використання земельної ділянки», «6. Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», «7. Умови повернення (передачі) земельної ділянки», «8. Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки», «9. Інші права та обов`язки сторін», «10. Інші умови», «11. Зміна умов Договору і припинення його дії», «12. Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання Договору», «13. Прикінцеві положення».

Договором, відповідно до приписів ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору, відповідно до ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту

Пунктом 11.1 Розділу 11 договору оренду землі укладеного сторонами спірних відносин у даній справі встановлено, що зміна умов цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, орім випадків передбачених цим Договором. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов Договору спір вирішується у судовому порядку.

Такі ж правила щодо змін умов договору оренди землі за взаємною згодою сторін містить і стаття 30 Закону України "Про оренду землі", якою передбачено, що у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 Цивільного кодексу України).

Для зміни договору за рішенням суду обов`язковою умовою має бути наявність в діях однієї із сторін договору ознак істотного порушення. В усіх інших випадках для зміни умов договору необхідно, щоб настала конкретна підстава, яка передбачена в самому договорі або нормативно- правовому акті.

Статтями 651, 652 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Як вбачається з доданих до суду доказів, а саме: з повідомлення ОСОБА_1 про пропозицію щодо внесення змін до Договору оренди землі №KDA-2018-0218, в якому зазначено, що «необхідність внесення змін зумовлена змінами у законодавстві про оренду землі, а також необхідністю усунути явно непропорційні та дискримінаційній умови Договору, які ставлять Орендодавця у завідомо невигідне та вразливе становище без жодної легітимної мети та не відповідають правовій природі договору оренди землі».

Однак ОСОБА_1 не стверджує про вчинення ТОВ «Кодацьке-Агро» істотних порушень Договору оренди землі №KDA-2018-0218, а також не наводить інших конкретних підстав, які встановлені договором або законом і при наявності яких сторони договору оренди землі зобов`язані внести до нього зміни.

На думку позивача зміни до Договору оренди землі №KDA-2018-0218 слід внести лише у зв`язку із тим, що він як Орендадовець не погоджується із деякими пунктами, які були викладені в договорі на час підписання його сторонами, а також через те, що в Закон України «Про оренду землі» було внесено зміни в 2020 році.

Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України).

Однак, враховуючи вимоги ст. 651 ЦК України, визначені позивачкою підстави не можуть бути підставою для зміни умов Договору оренди землі №KDA-2018-0218, оскільки такі підстави не передбачені жодним нормативно-правовим актом, а також не визначені сторонами у самому договорі.

Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Разом з тим, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Враховуючи викладені позивачкою у позові доводи, ст. 652 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у даному конкретному випадку, оскільки з моменту укладення Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року не відбулося жодних істотних змін обставин, що були враховані сторонами при підписанні договору. Зміни до законодавства не відносяться до істотних змін обставин, які особа не могла б передбачити та відповідно у зв`язку із якими не уклала б договір. Аналогічно незгода з певними пунктами договору викликана лише переоцінкою ОСОБА_2 змісту умов договору, а не істотною зміною обставин.

Однією з позовних вимог позивачки ОСОБА_2 є зміна умови Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, які визначені, зокрема, в розділі «3. Строк дії Договору».

Разом з тим, станом на день укладення Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року стаття 19 Закону України «Про оренду землі» передбачала, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Таким чином, стосовно об`єкту оренди за спірним договором закон визначав лише мінімальну та максимальну межу строку дії договору. Всі інші умови щодо цього питання визначалися на розсуд сторін.

В даному конкретному випадку обидві сторони Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року узгодили строк дії договору в межах, передбачених законом, та самостійно визначили момент початку перебігу строку та припинення його дії, що не заборонялося чинними на той момент нормами законодавства України.

Вказане також підтверджується висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними в постанові від 15.01.2020 року у справі №322/1178/17, зокрема у ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Статтею 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

У спеціальному Законі N 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18).

Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

З 16 липня 2020 року суттєво змінено зміст статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка встановлювала правила поновлення договору оренди землі. Із вказаної дати ця стаття стосується лише переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк. Поновлення ж договору регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Таким чином, що у ТОВ «Кодацьке-Агро» відсутній обов`язок вносити зміни до Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року у частині поновлення договору оренди землі, оскільки сторони повинні дотримуватися умов про поновлення строку дії договору, які визначені в договорі відповідно до норм законодавства, чинного на момент його укладення.

Вказане вище стосується також умов повернення земельної ділянки, оскільки вони пов`язані із пунктами договору про строк дії договору та момент його припинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно - правового акта.

Таким чином, внесення до законів України змін, не є обов`язковою підставою для зміни Договору оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, оскільки сторони продовжують виконувати його на умовах, які були визначені на момент укладення та які повністю відповідали дійсним на той час положенням закону.

Щодо умов договору, які позивачка ОСОБА_2 вважає непропорційними та дискримінаційними, то слід зазначити, що частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Вказана вище позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 16.06.2020 року по справі №145/2047/16.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує той факт, що підписував в Договір оренди землі №KDA-2018-0218 від 01 січня 2018 року, та підписуючи зазначений Договір підтвердив ту обставину, що текст Договору прочитаний, умови повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення договору та обов`язки сторін роз`яснено.

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на те, що деякі умови договору порушують його інтереси як орендодавця, у зв`язку із чим вони потребують змін, є надуманими, безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вище наведене суд вважає обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги про внесення змін до договору оренди землі, адже відповідні висновки з цього питання зроблено судом у цьому судовому рішенні, а тому у такі позовній вимозі слід відмовити, адже вона не є ефективним способом захисту порушеного права.

Також слід зазначити, що обрання позивачами неефективного способу захисту порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивачем в порушення зазначених вимог ЦПК України, не доведені обставини, на які він посилається в своєму позові, як на підставу своїх позовних вимог, так і спосіб захисту його нібито порушених прав, який він обрав, а тому це є підставою для відхилення аргументів позивача, викладених в його позові та відмови в задоволенні його позову в повному обсязі, як і відмові у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

До компетенції ж суду відноситься захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд не є органом, який встановлює правовідносини між сторонами, а є органом судочинства, що вирішує спори у встановлений законом спосіб.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідача в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Вимоги позову не доповнювалися.

За фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та внесення змін до договору оренди землі.

При цьому суд виходить з того, що у ході судового розгляду справи не доведено наявності підстав зміни договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін за змістом ст.ст. 651, 652 ЦК України, оскільки не доведено наявності істотного порушення договору другою стороною, не доведено, що даний випадок не передбачений умовами договору, законом; не доведено також наявності істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодацьке-Агро» про внесення змін до договору оренди землі відмовити.

Таким чином вимоги позовної заяви в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають, а слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 627, 628, 638, 640, 651, 652, 792 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодацьке-Агро» про внесення змін до договору оренди землі відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 квітня 2025 року.

Суддя О.Г. Васюченко