Справа № 466/6137/24
Провадження № 2/466/453/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Костюк В. С.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в:

05 червня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 33 129,21 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року, який набув законної сили 18.04.2024, ОСОБА_2 , відповідача у справі, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн. в дохід держави.

Як вбачається із зазначеного вироку, 07.02.2024 у період часу з 01:03 до 04:31 год., Відповідач шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами з його банківської картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 у сумі 33 129,21 грн. Ці обставини встановлені судом при розгляді кримінальної справи та в силу приписів п. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовної якої ухвалено вирок.

Враховуючи наведене, просить стягнути з Відповідача на його користь 33 129,21 грн. матеріальної шкоди.

Також позивач заявляє вимогу про стягнення на його користь моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 . Відповідача шляхом обману та зловживання довірою заволодів коштами, які зберігалися на його банківській картці, чим завдав останньому значну матеріальну шкоду. Відповідач навіть не вибачився за свою злочинну поведінку та не збирається у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду. Внаслідок вчиненого відносно Позивача злочину суттєво порушилися його нормальні життєві зв`язки, оскільки будучи людиною похилого віку та маючи ряд хронічних захворювань, він змушений бу витрачати час на неодноразові візити у поліцію. Також змушений витрачати час та кошти на підготовку даного позову, оскільки Відповідач добровільно не відшкодував йому завданні злочином збитки.

Позивач звертає увагу, що кошти, якими неправомірно заволодів Відповідач знаходилися на кредитній картці та я планував їх використати на оплату операції. Замість вирішення проблем зі здоров`ям він отримав нові фінансові клопоти, оскільки на суму коштів якими неправомірно заволодів Відповідач АТ КБ «Приватбанк» щомісячно нараховує йому відсотки.

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 , в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом термін до суду подано не було. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2024 року зупинено провадження у справі до вступу спадкоємців у спадкові права та залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2025 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 .

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеній позовній заяві, просила такі задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2 (двох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в дохід держави. Вирок набрав законної сили 18.04.2024.

Згідно вироку встановлено, що ОСОБА_2 07 лютого 2024 року в період часу з 01:03 год. по 04:31 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_3 банківську картку АТ КБ «Приватбанк», видану на ім`я ОСОБА_3 для придбання бензину та заправки власного автомобіля, проте, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів та з метою власного протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_3 , використовуючи вказану банківську картку, заволодів коштами останнього, здійснивши зняття готівки в сумі 500 грн., покупку із зняттям готівки на суму 1141,00 грн., покупку на суму 1500,12 грн., покупку із зняттям готівки на суму 2056,00 грн., покупку на суму 1000,47 грн., покупку із зняттям готівки на суму 1500,12 грн., покупку на суму 1267,11 грн., покупку на суму 1164,39 грн., зняття готівки на суму 5000 грн., зняття готівки на суму 5000 грн., зняття готівки на суму 5000 грн., зняття готівки на суму 5000 грн. та зняття готівки на сумі 3000 грн., після чого розпорядився викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 33129,21 грн.

Загальна сума матеріальної шкоди становить 33129,21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Оскільки вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України вже була встановлена вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024 року, ухваленого на основі викладених у ньому доказів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем ОСОБА_4 матеріальної шкоди завданої вищевказаним правопорушенням підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить висновку про наявність моральної шкоди, що була спричинена саме померлому ОСОБА_3 Відповідачем, однак судом до справи залучено правонаступника позивача ОСОБА_1 , яка не є потерпілою особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідно останній не було спричинено морально-вольових переживань та душевних стражданнях, тому суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню.

Враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, а також досліджені докази, суд дійшов висновку про підставність позовної вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, щодо стягнення моральної шкоди суд вважає, що слід відмовити.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , 33 129,21 грн. (тридцять три тисячі сто двадцять дев`ять гривень 21 копійка) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П. Т. Едер