КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5917/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Справа № 753/18852/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року, постановлену у складі судді Цимбал І.К.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника,

встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільска районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 (СТ «Святище») кадастровий номер :96:109:0017 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки в тому числі заборонити проводити будівництво споруд на спірній земельній ділянці.

В обґрунтування вказаних обставин позивач зазначає, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на земельну ділянку, яке наразі оформлено на третіх осіб, до набрання рішенням суду законної сили може бути відчужено на користь інших осіб, та нові власники вже почали будівництво на спірній земельній ділянці, що в свою чергу сприятиме неефективному захисту прав та інтересів позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року заяву про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 ) з кадастровим номером :96:109:0017.

Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки, в тому числі заборонити проводити будівництво споруд на спірній земельній ділянці.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Звертає увагу на те, що при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ЦПК України та правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту виключно на майно, що належить відповідачеві. Відтак, накладення арешту на майно третьої особи, яка не є відповідачем у справі, є помилковим.

Разом з тим, предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру. Тобто, невжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року про забезпечення позову, законною та обґрунтованою виходячи з наступного.

Згідно з інформації реєстру нерухомості з моменту, коли відповідач ОСОБА_4 приватизувала спірну земельну ділянку з кадастровим номером :96:109:0017, земельна ділянка вже неодноразово перепродавалась іншим особам.

Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року було накладено арешт на спірну земельну ділянку. Відповідно до інформації, яка сформована за допомогою додатку "Реєстр нерухомості" від 18.02.2025 року та витягу за №406259299 з державного реєстру речових прав від 02.12.2024 року дана ухвала була прийнята до виконання 02.12.2024 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ. Не зважаючи на арешт спірної земельної ділянки, 06.12.2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шиповська А.В. оформлює правочин по відчуженню ОСОБА_5 спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , а також нові власники почали будівництво на спірній земельній ділянці, поставили паркан, завезли будівельні матеріали, збудували вже частину будівлі, завезли будівельний кран, що підтверджується фотографіями, які зроблені на місці земельної ділянки та були надані суду першої інстанції разом з заявою про забезпечення позову.

У відповіді на відзив представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, зокрема, посиланням на державний акт на право власності на земельну ділянку (документ який за твердженням позивача посвідчує його право власності на належну земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1579), який визнано недійсним в судовому порядку.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі №753/484/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Київська міська Рада про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року № 3351 у частині передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, для ведення індивідуального садівництва громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , площею 0,12 га кожному.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області: серії ЯД №950480 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1578, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_8 , та серії ЯД №950485 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1579, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, виданого на ім`я ОСОБА_7 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2018 року у справі №753/484/16-ц рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2009 року №3351 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, для ведення індивідуального садівництва громадянину ОСОБА_7 площею 0,1200 га та визнання недійсним державного акту серії ЯД №950485 на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, з кадастровим номером :04:007:1579 площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва на ім`я ОСОБА_7 скасовано, у задоволенні вказаних позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №753/484/16-ц постанову Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у справі №753/484/16-ц закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у цій справі.

Таким чином, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі №753/484/16-ц набрало законної сили 05 листопада 2020 року.

Крім того, ОСОБА_3 вже неодноразово звертався до Дарницького районного суду м. Києва з такими ж самими позовними вимогами до тих же відповідачів, з тих же підстав, таким чином, з вищевказаного вбачається, що позивачем вчиняються систематичні дії, спрямовані на перешкоджання у здійсненні права користування та розпоряджання нерухомим майном його законними власниками.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 27 вересня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову у спосіб визначений в останній підлягає задоволенню, враховуючи: характер майна на яке позивач просить накласти арешт, предмет спору та позовних вимог, їх співмірність, а також те, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, зокрема його подальше відчуження відповідачем та третіми особами, право власності на яке оспорюється позивачем.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва за позовом до ОСОБА_4 , Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільска районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника.

Посилався на те, що 18 березня 2011 року між ОСОБА_9 , який діяв в інтересах ОСОБА_7 , та позивачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, з кадастровим номером :04:007:1579.

22 грудня 2020 року відбулась державна реєстрація даної земельної ділянки в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після цього позивачу стало відомо, що земельна ділянка, площею 0,06 га з кадастровим номером 800000000:96:109:0017 повністю накладається на земельну ділянку, яка належить позивачу.

Тому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради № 327/5139 від 02 грудня 2010 року в частині передачі у приватну власність із земель, відведених в постійне користування садовому товариству «Святище» земельної ділянки, площею 0,06 га для ведення колективного садівництва, що розташована у АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 800000000:96:109:0017.

Також просив визнати недійсним державний акт, серії ЯЖ № 038457 від 10 листопада 2011 року, виданий ОСОБА_4 , на право власності на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 800000000:96:109:0017, а також скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на спірну земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 ) кадастровий номер :96:109:0017 та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки в тому числі заборонити проводити будівництво споруд на спірній земельній ділянці. В обґрунтування вказаних обставин позивач зазначав, що спірна земельна ділянка неодноразово відчужувалась, станом на 16 вересня 2024 року частина земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:96:109:0017 належить ОСОБА_5 , а інша 1/ 2 частина земельної ділянки належить ОСОБА_1 .

Тому вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, оскільки право власності на земельну ділянку, яке наразі оформлено на третіх осіб, до набрання рішенням суду законної сили, може бути відчужено на користь інших осіб, та нові власники вже почали будівництво на спірній земельній ділянці, що в свою чергу сприятиме неефективному захисту прав та інтересів позивача.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12 вересня 2024 року, 1/ 2 частина земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:96:109:0017 належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2023 року, інша 1/ 2 частина земельної ділянки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2024 року.

Вказане також підтверджується копією доданого скаржником до апеляційної скарги договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 01 липня 2024 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Шиповською А.В. Крім того, за договором купівлі-продажу 1/ 2 частини земельної ділянки від 06 грудня 2024 року ОСОБА_5 продав частину спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

З викладеного вбачається, що предметом даного позову є визнання частково недійсним рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року та державного акту про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:96:109:0017, виданого на підставі вказаного рішення на ім`я відповідача ОСОБА_4 . Однак, відповідно до наявних у матеріалах справи даних , станом на час пред`явлення позову та прийняття оскаржуваної ухвали, власниками земельної ділянки були треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Отже, враховуючи те, що предметом даного позову є вимоги про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_4 та скасування державної реєстрації права власності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 (СТ «Святище») кадастровий номер :96:109:0017 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки в тому числі заборонити проводити будівництво споруд на спірній земельній ділянці, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тоді як у даній справі встановлено, що вказана земельна ділянка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 , яка не є відповідачем по справі.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

В постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 759/9585/20 зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельної ділянки та садового будинку стосується прав третьої особи - ОСОБА_4 , який не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, а також правильно виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.»

З висновками суду першої інстанції про те, що вжиття у даному випадку судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення, колегія суддів не згодна, оскільки предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого відповідачу, тоді як власниками земельної ділянки на час прийняття оскаржуваної ухвали були треті особи.

Разом з тим, оскільки інших позовних вимог у справі не заявлено, а власником майна на даний період часу є особа, яка не є відповідачем у справі, то у разі задоволення позову про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню. Отже, такі заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Відповідно до зазначеного задоволення заяви про забезпечення позову негативним чином вплине на права особи, яка не є відповідачем у даній справі, що створить для неї перешкоди у реалізації її права власності на земельну ділянку.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та усунення порушень прав власника - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.