Провадження №2/447/353/25
Справа №447/3617/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.04.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Процесуальні дії у справі.

20.12.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільний син сторін ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/567/16-ц від 21.04.2026 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від доходів ОСОБА_2 з 26.02.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач мотивує позов тим, що вищевказане рішення було ухвалене ще у 2016 році, коли вік дитини становив 8 років. Спільному сину сторін виповнилося 16 років, такий потребує більших фінансових ресурсів у зв`язку з підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку, із зростанням цін на продукти та одяг. Син сторін проживає разом із матір`ю. Позивач вважає, що її цілодобовий обов`язок полягає не лише у матеріальному забезпеченні дитини, а й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, ніж періодичні зустрічі батька з сином, враховуючи вік дитини. Позивач зазначила, що їй відомо, що на утриманні відповідача немає інших дітей, відтак, ОСОБА_2 не зазнає додаткового фінансового навантаження у зв`язку з необхідністю забезпечувати сім`ю. На підставі наведеного просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/567/16-ц від 21.04.2026 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, у прохальній частині позовної заяви позивач ОСОБА_1 просила проводити розгляд справи за її відсутності.

23.12.2024 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень на позовну заяву.

Ухвалу суду від 23.12.2024, копію позовної заяви та доданих до неї документів, надіслану відповідачу на адресу його місця реєстрації проживання, отримано 16.01.2025, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23).

11.02.2025 на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні пред`явленого до нього позову. Мотивує свою позицію тим, що розуміє вимогу позивача про те, що спільний син потребує більших фінансових ресурсів у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, із зростанням цін на продукти та одяг. Проте, він не в змозі сплачувати більший розмір аліментів, оскільки став особою з інвалідністю третьої групи під час проходження військової служби в АТО у період із 2014 по 2015 роки через отримане поранення, є учасником бойових дій, неодноразово був оперований. Відповідач зазначив, що періодично проходить лікування амбулаторно та стаціонарно, про що долучає виписки з військового госпіталю. При постійній хворобі потребує певного харчування та ліків, на що витрачає значні кошти. Відповідач отримує пенсію у розмірі 9 962,41 грн., з якої купує ліки, продукти харчування, сплачує комунальні послуги. Крім того, відповідач вказав, що проживає разом із матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію у розмірі 2 980,00 грн., що є недостатнім для покриття витрат на лікування, продукти харчування. Щодо інших зареєстрованих у їх з матір`ю помешканні осіб зазначив, що його сестра з синами лише значаться зареєстрованими у квартирі, проте, проживають більше 15 років за кордоном, участі в утриманні матері не бере. Додатково вказав, що при зверненнях сина, не відмовляє в потребах у грошових коштах.

Відповідачем долучено докази направлення відзиву на адресу позивачки, вказану такою у позовній заяві (а.с. 24-25). Відповіді на відзив на адресу та електронну адресу суду, засобами системи «Електронний суд» не надходило.

15.04.2025 відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнав.

Таким чином, у судове засідання сторони не з?явилися. У справі містяться заяви сторін щодо проведення розгляду справи за їх відсутності.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наявність у матеріалах справи відзиву, беручи до уваги клопотання сторін про проведення розгляду справи за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за відсутності учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Сторони записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.04.2008 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2298 (а.с. 15).

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2016 ВП №51187224 встановлено, що державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м. Львів відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №447/567/16-ц від 05.05.2016, виданого Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його доходів щомісячно, починаючи з 26.02.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади та з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за однією адресою із спільним сином сторін ОСОБА_3 , а саме у АДРЕСА_1 , (а.с. 11, 12).

Відповідно до копії довідки, виданої 12.11.2024 директором Тернопільського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_3 навчається в 11 класі вищевказаного навчального закладу (а.с. 13).

Крім вищенаведеного, позивачем до позовної заяви було долучено копії паспортів громадянина України у формі ID-карток на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також копію РНОКПП дитини (а.с. 8, 9, 10).

Інших доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачем долучено до справи не було.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 31.03.2015 безтерміново, ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с. 28).

З копії посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 22.11.2023 Сихівським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення дійсне до 01.10.2026 (а.с. 28).

Відповідно до копій виписок із медичної картки стаціонарного хворого №4759 та №6109, виданих КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи», ОСОБА_2 з 19.01.2021 по 30.07.2021 проходив стаціонарне післяопераційне лікування (а.с. 29); з 09.12.2024 по 18.12.2024 проходив стаціонарне лікування (а.с. 32).

З довідки №18 про доходи пенсіонера ОСОБА_2 , виданої 02.01.2025 відділом обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідач з 01.07.2024 по 31.12.2024 отримав 62 474,46 грн. пенсії (а.с. 33).

Відповідачем на підтвердження доводів також було надано копії обстежень (а.с. 30, 31), паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 34).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім цього, місце реєстрації проживання за вказаною адресою мають ОСОБА_5 , неповнолітній ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 37).

Згідно з копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 , виданого 05.02.2020, з довічним терміном дії, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначено пенсію по інвалідності другої групи загального захворювання (а.с. 35).

З довідки про доходи №4021 5207 9007 2076, виданої ОСОБА_4 , з 01.07.2024 по 31.12.2024 такій нараховано пенсію у розмірі 17 880,00 грн., тобто така отримала пенсію у розмірі 2 980,00 грн. щомісячно (а.с. 36).

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведене також міститься у постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 усправі №632/580/17, провадження №61-51сво18.

Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивач аргументує тим, що визначений до сплати попереднім рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для задоволення потреб спільного із відповідачем сина у зв`язку з підвищенням цін на продукти харчування та одяг, позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки син проживає разом із нею і вона несе більший тягар з його виховання.

Суд звертає увагу позивача на те, що вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів, які свідчать про те, що матеріальне становище платника аліментів поліпшилося до суду позивачем ОСОБА_1 не подано, позивач також не надала доказів того, що змінився її матеріальний стан як одержувача аліментів, що її доходи є значно нижчими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідачем на підтвердження свого матеріального становища, яке не дає можливості йому сплачувати розмір аліментів, який позивач просить збільшити, подано разом із відзивом досліджені судом копії документів та довідки, з яких вбачається, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю третьої групи, проходить періодичні лікування у військовому госпіталі. Крім того, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю другої групи.

Позивач ОСОБА_1 доводів відповідача не спростувала, відповіді на відзив не подавала.

Суд враховує, що обов`язок утримувати дітей покладений на обох батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

При цьому дитина сторін повинна бути захищеною та отримувати належне утримання від батька, що гарантовано нормами національного і міжнародного законодавства.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони у позові та відзиві, доказів, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено, що від дня ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача на неповнолітнього сина ОСОБА_3 виникли обставини, які слугували б підставою для їх збільшення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 7, 141, 150, 180, 181, 192 СК України, ст. 12, 76, 78, 80, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів про відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 15.04.2025.

Суддя Головатий А.П.