Справа №: 398/872/25
провадження №: 2/398/1403/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" квітня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., з участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Олександрії, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Кошеленко Алла Вячеславівна до Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зняти арешт (архівний запис) з 1/4 частини квартири, яка належить ОСОБА_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , накладений на підставі Постанови, 23/23, 26.05.2003, СО Олександрыйського ГО УМВД, реєстраційний номер обтяження 8081152, зареєстрований 16.10.2008 року за № 8081152 реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора №1 Кіровоградської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником 1/4 частини житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 09.11.1993 р. Відповідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 16.10.2008 року за №8081152 реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора №1 Кіровоградської області було накладено арешт на нерухоме майно у вигляді 1/4 частини житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно постанови 23/23, 26.05.2003, СО Олександрійського ГО УМВД, реєстраційний номер обтяження 8081152.

29.01.2004 року вироком судді Олександрійського міського суду Кіровоградської області Квітки О.М. ОСОБА_1 було визнано винним та призначено міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного майна. 13.10.2006 року позивача було звільнено з місць позбавлення волі на підставі постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.10.2006 р. , якою замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, більш м`яким у вигляді 1 рік 05 місяців 27 днів. Зважаючи на те, що 1/4 частина належного йому нерухомого майна, відповідно даних Державного реєстру речових прав за ним зареєстрована до теперішнього часу і ніколи з володіння не вибувала, у позивача може виникнути потреба у розпорядженні майном, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, однак через арешт накладений постановою слідчого 26.05.2003 р., він не зможу вчиняти жодних дій стосовно свого нерухомого майна.

Відповідно інформації з Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно позивача не існує жодного виконавчого провадження на виконанні у відділі ДВС. Такий стан речей не може продовжуватися надалі, у позивача відсутні будь-які боргові зобов`язання, у відділі ДВС не має виконавчих проваджень стосовно стягнень з нього, тому вважає відсутні підстави перебування майна під арештом.

Крім того, вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 29.01.2004 року по справі №1-16/2004 визнано позивача винним та призначено йому додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Зважаючи на те, що 1/4 частина житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 донині зареєстрована за позивачем, він відбув покарання та був звільнений з місць позбавлення волі ще 13.10.2006 року, з часу призначення покарання вже минуло понад 21 рік і додаткове покарання до теперішнього часу не виконане, то за строком давності він вже є звільненим від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, призначеного за вироком суду від 29.01.2004 року.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Будь-яких заперечень на позовну заяву не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2004 року, ОСОБА_1 засуджено за ч. 5 ст. 185, ст.. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання з 12.02.2003 року.

13.10.2006 року ОСОБА_1 звільнено з місць позбавлення волі, на підставі постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.10.2006 року.

16.10.2008 року за №8081152 реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора №1 Кіровоградської області було накладено арешт на нерухоме майно у вигляді 1/4 частини житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно постанови 23/23, 26.05.2003, СО Олександрійського ГО УМВД, реєстраційний номер обтяження 8081152.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12червня 2019року у справі №766/21865/17 роз`яснено, що якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Арешт майна, про скасування якого просить позивач, був застосований під час розгляду кримінальної справи до набрання чинності КПК України 2012 року, оскільки постанова була винесена 26.05.2003 року, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012 року, а відтак арешт винесений на підставі положень КПК України 1960 року.

Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку та вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч.1, 2ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин,відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Протокол №1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд вбачає, що кримінальне провадження було завершено вироком суду 29.01.2004 року, проте на протязі більш ніж 20 років арешт не було знято.

Таким чином, беручи до уваги, що позивач має гарантоване право вільно і на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, то суд вважає, що позовні вимоги щодо звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,19,81,141,263-265,268,272,273-276 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Кошеленко Алла Вячеславівна до Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Зняти арешт з 1/4 частини квартири, яка належить ОСОБА_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , накладений на підставі Постанови, 23/23, 26.05.2003, СО Олександрыйського ГО УМВД, реєстраційний номер обтяження 8081152, зареєстрований 16.10.2008 року за № 8081152 реєстратором: Олександрійська міська державна нотаріальна контора №1 Кіровоградської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Дубровська Н.М.