Справа № 345/5544/24
Провадження № 22-ц/4808/561/25
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року під головуванням судді Якиміва Р.В. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.11.2024 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11.12.2024 зазначене заочне рішення скасоване і призначено справу до судового розгляду.

Представник ОСОБА_2 17.01.2025 адвокат Іванів О.Б. до суду першої інстанції подав клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні суду міста Больцано в Республіці Італія перебуває справа за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання між ними шлюбу та утримання дітей. Така обставина підтверджується постановою суду загальної юрисдикції міста Больцано та наказом суду міста Больцано в Республіці Італія від 24.09.2024 про призначення судового засідання у справі №R.G. 2520/2024 яка перебуває на розгляді між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав є необґрунтованим.

Вказує, що поданий позов відповідачки до суду м. Больцано (Італія) не є позовом про розірвання шлюбу, а заявою про режим окремого проживання в якому міститься запит на розлучення. Тільки у випадку, якщо подружжя не буде проживати разом протягом як найменше дванадцяти місяців, вони можуть звернутись до суду для розгляду питання про розірвання шлюбу.

Також, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про перебування справи в провадженні італійського суду і до висновку про те, що справа про розірвання шлюбу в італійському суді розпочата до відкриття провадження в цій справі, оскільки відповідачкою не було доведено це належним доказом. В матеріалах справи міститься долучений відповідачкою Наказ про призначення судового засідання від 24 вересня 2024 року, однак цей документ не може вважатись належним доказом по справі, оскільки на ньому відсутні підпис судді та печатка, а тому він не може вважатись доказом який підтверджує перебування у провадженні суду м. Больцано (Італія) справи із позовною заявою про ті самі предмет і підстави, що і дана справа.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстровані за місцем проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання та оформлення місця проживання за кордоном не відбулось, тому що сторони виїхали за межі України тимчасово, з метою заробітку коштів. Зазначене свідчить про те, що право розривати шлюб за італійським законодавством у італійському суді сторони не мають.

Суд першої інстанції не мав підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовна заява про режим окремого проживання, подана до суду м. Больцано (Італія) та позовна заява про розірвання шлюбу, яка подана до Калуського міськрайонного суду не є тотожними. Зазначені позови мають різні предмет та різні підстави, а підсудність справи саме національним судам визначена відповідно до їх постійного зареєстрованого місця проживання.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволити.

Представник Коломієць М.В. подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати чи існують обставини які перешкоджають розгляду заявленого позову в судах України - зокрема: чи дійсно іноземним судом розглядається справа між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав.

Апелянту було відомо, що відповідач підтвердив, що на час звернення із позовом до Калуського міськрайонного суду про розірвання шлюбу на розгляді суду загальної юрисдикції міста Больцано (Італія) вже перебуває справа про особисте розлучення подружжя та одночасний запит на розлучення. Ці обставини підтверджуються доказами які є в матеріалах справи.

Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Законодавець не вимагає наявності обізнаності учасника про існування справи в іноземному суді. Законодавець зазначає про сам факт існування обставин перебування справи на розгляді в іноземному суді, а не про обізнаність про це учасників.

Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокатка Шургот О.В., апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Іванів О.Б. вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Встановлено, що сторони є громадянами України та тимчасово проживають в Республіці Італія.

Згідно нотаріально засвідченої копії свідоцтва про шлюб з апостилем сторони зареєстрували шлюб 16.06.2017 у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Больцано країни Італія зроблено актовий запис про одруження 105-1/2017 (а.с.9,10,11).

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , яке перекладене на українську мову, і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , яке перекладене на українську мову (а.с. 17,18,21,22).

Оскільки сторони є громадянами України, які проживають за межами України, дана справа є справою з іноземним елементом. Тому суд при здійсненні провадження у даній справі повинен керуватися в тому числі Розділом XI ЦПК України «Провадження за участю іноземних осіб» та Законом України «Про міжнародне приватне право».

Встановлено, що ОСОБА_2 у 2022 році звернулась до суду міста Больцано в Республіці Італія із заявою про розлучення із ОСОБА_7 і щодо утримання дітей та у справі про розлучення між сторонами, що перебуває на розгляді під номером справи 937/2022, під час слухання 23 травня 2022 сторони подали прохання про визнання розлучення за взаємною згодою (а.с.67-68).

Відповідно до повідомлення канцелярії відділу РАЦСу обласного суду Больцано від 26.07.2024 вбачається, що в провадженні суду міста Больцано перебуває провадження, зареєстроване за №R.G. 2520/2024 за позовом, поданим ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , і воно визначене постановою про роздільне проживання за взаємною згодою сторін від 17.06.2022 та інших судових справ відносно сторін не має (а.с.15).

ОСОБА_2 21.08.2024 звернулася до суду міста Больцано в Республіці Італія із клопотанням про надання дозволу подружжю жити окремо, визнати спільну опіку над неповнолітніми дітьми, тимчасово надати матері сімейний будинок, встановити порядок права на побачення з дітьми, зобов`язати ОСОБА_1 виплачувати щомісячну грошову допомогу на утримання дітей, покривати 60% витрат на непередбачені витрати для дітей. У остаточному порядку оголосити про особисте розлучення подружжя (а.с.67-68).

Відповідно до наказу суду міста Больцано в Республіці Італія від 24.09.2024 розгляд вказаного вище клопотання у справі №R.G. 2520/2024, яка перебуває на розгляді між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було призначено в судове засідання на 12 грудня 2024 року о 11.30 (а.с.74) та перенесено на 13.45 год. 13.03.2025 року (а.с.98).

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України».

Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода па обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, суди України мають першочергово керуватися нормами чинних міжнародних договорів. Суди України повинні дотримуватися міжнародних зобов`язань України, взятих нею, у тому числі, за багатосторонніми конвенціями щодо забезпечення і захисту прав та інтересів дітей.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 717/489/20-ц (провадження № 61-13384св20) зазначено: «згідно з пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, щосуд України позбавлений можливості розгляду цієї справи, оскільки в провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав не відповідають зібраним у справі доказам.

Надані суду першої інстанції процесуальні документи іноземного суду підтверджують обставини справи про те, що у провадженні суду міста Больцано в Республіці Італія з 2022 року знаходиться справа №R.G. 2520/2024 про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Встановлені судом обставини вказують на те, що ОСОБА_1 було відомо про перебування в провадженні суду міста Больцано в Республіці Італія з 2022 року відкритого провадження у справі, в склад позовних вимог яких входить вимога ОСОБА_2 про розірвання з ним шлюбу. ОСОБА_1 відомо, що ОСОБА_2 в суді ставить вимогу щодо розірвання з ним шлюбу та що судове засідання в цій справі призначене на 13.03.2025 року.

За таких обставин, беручи до уваги вищевказані обставини, що у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції позбавлений можливості розглядати цю справу.

Доводи апелянта про те, що позовна заява про режим окремого проживання, яка подана до суду м. Больцано та позовна заява про розірвання шлюбу, яка подана до Калуського міськрайонного суду не є тотожними не відповідають матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у 2022 році звернулась до суду міста Больцано в Республіці Італія із заявою про розлучення із ОСОБА_7 і щодо утримання дітей та у справі про розлучення між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 24 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 14 квітня 2025 року

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Луганська