Справа № 465/1786/24
Провадження 2/465/639/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірини В`ячеславівни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірини В`ячеславівни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . З народження позивач проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; протягом цих років вони разом робили у квартирі ремонт, купували побутову техніку, необхідну для життя, вели спільне господарство, до сьогодні позивач оплачує комунальні послуги. Вказує, що у 1994 році позивач з батьком спільно приватизували зазначену квартиру, про що було видано НОМЕР_1 від 15.12.1994. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з його частки у спільній приватизованій квартирі, а оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька та проживав з ним з 1990 року та до його смерті, то вступив у фактичне володіння спадковим майном та прийняв спадщину. Разом з тим, у зв`язку з тим, що батьки позивача не були одружені, при отриманні свідоцтва про народження позивача, його мати вказала своє прізвище у графі "батько" - ОСОБА_3 , а ім`я та по-батькові - ОСОБА_4 . Зазначає, що протягом усього життя у позивача з батьком були сімейні стосунки; з віком батько потребував постійного догляду, який здійснював позивач, похованням ОСОБА_2 також займався позивач, з лікарського свідоцтва про смерть вбачається, що воно видане саме позивачу. Окрім цього, позивачем укладався договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 11.04.2015 №0023266, позивач отримував допомогу на поховання. 07.04.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги спадкування, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено позивачеві, що у четверту чергу на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як 5 років до моменту відкриття спадщини, факт проживання спадкоємців однією сім`єю підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до моменту смерті ОСОБА_2 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування після смерті ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Від представника відповідача Львівської міської ради до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить судовий збір залишити за позивачем, оскільки даний спір виник не з вини Львівської міської ради.

Позивач в судове засідання 28.03.2025 не з`явився, однак від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила такий задоволити. В попередніх судових засіданнях позов підтримали, просили такий задоволити.

Представник відповідача у поданих письмових поясненнях зазначила про розгляд справи без її участі.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі.

У зв`язку із неявкою усіх учасників справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного із доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначено - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.09.1972.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що 11.04.2015 складено відповідний актовий запис №391, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 11.04.2015 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

З Лікарського свідоцтва про смерть №195 від 11.04.2015 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем проживання померлого зазначено наступну адресу: АДРЕСА_1 . Одержувачем зазначеного свідоцтва зазначено ОСОБА_1 .

Згідно Договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_7 №0023266 від 11.04.2015 такий укладено між Ритуальною службою ЛКП "Виробничо-реставраційного комбінату обрядових послуг" та ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідки ЛКП "Південне" №789 від 10.04.2023 ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 31.08.1970 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою з 23.11.1990.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 №200370 від 15.12.1994 така належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки №748 від 27.04.2015, виданої ЛКП "Південе", у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 .

Із копій рахунків ЛМКП "Львівводоканал", ЛКП "Південне", ЛМКП "Львівтеплоенерго" та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та платіжних інструкцій, зокрема від 28.01.2021, 26.07.2021 вбачається, що ОСОБА_1 оплачував комунальні послуги, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів Спадкової справи №06/2023, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва звернувся 07.04.2023 лише ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-31 від 07.04.2023 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець не подав документів, на підставі яких встановлюється права заявника як спадкоємця четвертої черги спадкування (як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини) та не подав рішення суду про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування.

Одним з видів доказів (даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи) у цивільному процесі, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України є показання свідків.

Суд зазначає, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали покази під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, у тому числі за введення суду в оману.

Так, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала суду, що вона являється сусідкою ОСОБА_1 , підтвердивши, що позивач ОСОБА_1 постійно з народження проживав з батьком ( ОСОБА_2 ) та матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що її неодноразово запрошували в гості батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала суду, що вона є двоюрідною сестрою позивача ОСОБА_1 . Зазначила, що вона з сім`єю проживали поруч з квартирою, де проживав позивач разом з батьками. Вказала, що позивач ОСОБА_1 проживав разом з батьком та матір`ю, всі родинні свята проводили разом. Щодо поховання ОСОБА_2 показала суду, що цим займався саме позивач, її чоловік допомагав позивачу у вирішенні питання щодо отрмання місця на кладовищі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала суду, що проживає неподалік адреси місця проживання позивача. Зазначила, що її донька є однолітком позивача ОСОБА_1 , відтак вони проводили багато часу разом у дитинстві. Також вказала, що ОСОБА_2 завжди був для ОСОБА_1 батьком, вони проживали разом.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав суду, що являється однокласником позивача ОСОБА_1 , у шкільні роки проводили багато часу разом, він часто був у них в гостях. Зазначив, що йому не було відомо, що позивач перебував з батьком на різних прізвищах, оскільки у дитинстві та в подальшому сприймав ОСОБА_1 , як сина "дядька ОСОБА_12 " та "тьоті ОСОБА_13 ". Зазначив, що його батько та матір ОСОБА_1 були разом у батьківському комітеті. Щодо похованння ОСОБА_2 зазначив, що він був на похороні у 2015 році та цим питанням займався позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вирішуючи спір про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суди мають враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Той факт, що ОСОБА_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав разом з останнім, підтверджується наданими письмовими доказами, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які кожний окремо показали, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживав разом із ОСОБА_2 .

У суду немає підстав для сумнівів у достовірності показів свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 займався організацією поховання ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та безпосередньо досліджених доказів, суд приходить до висновку про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Як вже зазначалось, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд вважає, що позивач, як спадкоємець, який проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки спадкоємець не подав документів, на підставі яких встановлюється права заявника як спадкоємця четвертої черги спадкування (як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини) та не подав рішення суду про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування.

Однак, оскільки судом встановлено факт проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібрані докази є належними та допустимими, які у своїй сукупності є достатніми, а відтак позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірини В`ячеславівни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівська міська рада, , адреса: м. Львів, пл. Ринок, буд.1.

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірина В`ячеславівна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: м. Львів, вул. Зарицьких, буд.3.

Повний текст рішення виготовлено 08.04.2025.

Суддя Ю.С. Марків