провадження № 22-ц/824/7372/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 754/2349/, виданим 04 червня 2024 року Деснянським районним судом міста Києва, на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року, яка виникла з 15 лютого 2024 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

04 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про відмову від позову. Зазначив, що з наслідками закриття провадження по справі, передбаченими статтею 206 ЦПК України ознайомлений.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи заяви, дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно вимог ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Оскільки відмова від позову відповідає вимогам статі 206 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, визнати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року нечинним та закрити провадження у даній справі.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду у справі. При втраті чинності рішення суду, додаткове рішення також підлягає визнанню нечинним.

Згідно з ч.2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Враховуючи, що позивач відмовився від позову на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку, 50 % судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, підлягають поверненню останньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206, 207, 373, 374, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Визнати нечинним рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментамзакрити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.