МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Пр. №2/521/1257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Замниборщ А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частини квартири №6 , що складає 4/25 частини одноповерхового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належала померлому на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1996 року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , дружина померлого, ОСОБА_6 , рідна донька померлого та він, ОСОБА_1 , рідний син померлого, які також в рівних частках є співвласниками квартири №6 , що складає 4/25 частини одноповерхового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначив, що його мати ОСОБА_4 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з померлим за адресою:АДРЕСА_2 .

Вважає, що відповідачка ОСОБА_2 спадщину не прийняла, оскільки звернулась в інтересах своєї малолітньої доньки до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 після спливу строку для прийняття спадщини, а саме 25 травня 2023 року, хоча строк на прийняття спадщини сплив 15 березня 2023 року.

Зі змісту листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. (далі-приватний нотаріус) від 18 вересня 2023 року №521/02-14 йому стало відомо, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_3 , на користь якої від спадщини відмовилась відповідачка ОСОБА_2 .

Вказував, що після смерті ОСОБА_5 , він спадщину своєчасно не прийняв, оскільки тільки 03 травня 2023 року подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Зазначив, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжується Указами Президента України до теперішнього часу.

Стверджував, що з офіційного сайту Верховної Ради України йому стало відомо, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» від 24 червня 2022 року №719 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану від 28 лютого 2022 року №164, підпунктом 3 якої встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

З урахуванням останніх змін пунктом 3 Постанови було встановлено граничний строк зупинення перебігу такого строку - 4 місяці. Таким чином, для спадщини, 6-місячний строк для прийняття якої не сплинув до набрання чинності п.3 Постанови або яка відкрилася під час дії воєнного стану, строк для прийняття (відмови від) спадщини становитиме 10 місяців. При цьому строк для прийняття (відмови від) спадщини, яка відкрилася під час дії воєнного стану, може бути меншим ніж 10 місяців у разі припинення або скасування воєнного стану.

Стверджував, що 03 травня 2023 року в межах передбаченого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану від 28 лютого 2022 року №164, десятимісячного строку, він подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, але приватним нотаріусом йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини та роз`яснено необхідність його поновлення в судовому порядку.

Вважає, що існування суперечності в законодавчих актах є незалежною від нього, спадкоємця, об`єктивною обставиною, яка унеможливила реалізацію його легітимних очікувань і створила об`єктивні труднощі для нього, спадкоємця, щодо вчинення дій по прийняттю спадщини.

Посилаючись на те, що причини пропуску встановленого законом строку для прийняття ним спадщини є поважними, позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29-30).

Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 50).

Позивач та його представник, діючий за ордером від 09 жовтня 2024 року у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог, та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с. 22,23).

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, раніше надала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с. 45а).

Відповідачка ОСОБА_2 , діюча в інтересах малолітньої ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, раніше надала відзив на позов в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за її відсутністю (а.с. 45).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 13, 84-86).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_3 та належала померлому на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1996 року (а.с.18).

Станом на 31 грудня 2012 року право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1996 року, що підтверджується листом КП «БТІ`ОМР від 18 листопада 2022 року (а.с.18, 77).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , дружина померлого, ОСОБА_2 , рідна донька померлого та він, ОСОБА_1 , рідний син померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про шлюб (а.с. 12,70,71,89).

Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи №П1 -160207-ю/л від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.74).

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб №П1-160205-ю/л від 14 жовтня 2022 року в квартирі АДРЕСА_4 були зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.75).

Встановлено, що ОСОБА_2 , рідна донька померлого з 04 серпня 2022 року по 01 травня 2023 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 01 травня 2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи №Б1 -118897-ф/л від 04 серпня 2022 року та відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №843384 від 14 жовтня 2024 року (а.с.14 звор.27).

Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи №С1 -157157-ф/л від 08 липня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 24 грудня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.11).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 , дружина померлого прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з померлим за адресою: АДРЕСА_2 та шляхом звернення 12 жовтня 2022 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса (а.с.77).

Встановлено, що ОСОБА_2 , рідна донька померлого, діюча від імені малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є онукою померлого ОСОБА_5 , 18 вересня 2023 року звернулась до приватногонотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.76).

12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 на користь його онуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.78).

Таким чином, ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла, оскільки від спадщини відмовилась на користь своєї доньки, онуки померлого.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , позивач своєчасно не звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки помилково вважав, що через початок воєнних дій зі сторони Росії, строк на прийняття спадщини був продовжений до 10 місяців.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжується Указами Президента України до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» від 24 червня 2022 року №719 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану від 28 лютого 2022 року №164, підпунктом 3 якої встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Перебіг відповідного строку за вже відкритою спадщиною було зупинено з 06 березня 2022 року (включно), в день набрання чинності постановою КМУ від 06 березня 2022 року №209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164», якою постанову було доповнено пунктом 3.

З урахуванням останніх змін пунктом 3 Постанови було встановлено граничний строк зупинення перебігу такого строку - 4 місяці. Таким чином, для спадщини, 6-місячний строк для прийняття якої не сплинув до набрання чинності п.3 Постанови або яка відкрилася під час дії воєнного стану, строк для прийняття (відмови від) спадщини становитиме 10 місяців. При цьому строк для прийняття (відмови від) спадщини, яка відкрилася під час дії воєнного стану, може бути меншим ніж 10 місяців у разі припинення або скасування воєнного стану.

Верховний суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 визначив, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Встановлено, що приватнийнотаріус своїм листом від 18 вересня 2023 року, посилаючись на постанову Верховного суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини та на момент смерті не був зареєстрований разом з померлим, а також було роз`яснено необхідність його поновлення в судовому порядку.

При цьому приватнийнотаріус у листі від 18 вересня 2023 року зазначила, що ОСОБА_1 , згідно поданою заяви про прийняття спадщини та підписаної ним 25 травня 2023 року, пропустив строк для прийняття спадщини та не довів факт прийняття спадщини у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, але його заява була подана в строках передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, щодо початку перебігу строку для прийняття спадщини/відмови від її прийняття та видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15-16).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з ч.1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Позивач, як спадкоємець за законом, має право на спадщину, тому має право на звернення до суду з зазначеними вимогами.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зі змісту п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення цих дій.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що строк для прийняття спадщини позивач пропустив з поважної причини, оскільки діяв відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» від 24 червня 2022 року №719, якою були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану від 28 лютого 2022 року №164, підпунктом 3 якої встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд враховує, що відповідачка ОСОБА_4 визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, про що свідчить її заява.

За думкою суду, ОСОБА_4 є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, за правилами якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , рідної доньки померлого, яка діє від імені малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , то суд звертає увагу на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не проживала постійно з померлим та не була зареєстрована за місцем його проживання та реєстрації.

Як було встановлено судом ОСОБА_2 з 04 серпня 2022 року по 01 травня 2023 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , а з 01 травня 2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса не зверталась, тому вважається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 , не прийняла.

Встановлено, що 18 вересня 2023 року ОСОБА_2 , діюча від імені малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є онукою померлого ОСОБА_5 , звернулась до приватногонотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.76).

Частиною першою статті 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 , оскільки її мати, ОСОБА_2 , жива та спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла.

Отже, при житті матері, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 не відноситься до спадкоємців першої черги за законом після смертіОСОБА_5 , тому не має право на спадщину після смерті діда ОСОБА_5 .

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 155/1584/18 визначив, що право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії може бути здійснене у строк, який не сплив на момент смерті спадкодавця. Тобто смерть спадкоємця, який би мав право на спадщину, має наступити в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини. Спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України.

Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 643/1216/15-ц зроблено висновок щодо застосування статті 1266 ЦК України та вказано, що спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу.

Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини.

12 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. з заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 на користь його онуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.78).

При цьому ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла і не мала можливості від неї відмовитися на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка не може бути спадкоємицею ОСОБА_5 при житті ОСОБА_2 .

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 1211,20 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКПП НОМЕР_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 протягом двох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда