ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/589/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/258/25 Категорія: на ухвалу Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2025 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про стягнення заподіяної шкоди та повернення кіоску,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не виконано вимоги, що зазначені в ухвалі судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2025 про усунення недоліків, оскільки позивачем не визначено та не вказано вірну ціну позову відповідно до висновку щодо оцінки вартості майна, який не додано до позовної заяви.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку та зазначив, що її постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що право власності на кіоск ним підтверджено договором купівлі-продажу від 24 липня 2018 року. Вартість придбання кіоску підтверджено наданою квитанцією. Оскільки, кіоск є тимчасовою спорудою для заняття підприємницькою діяльністю, яка не відноситься до нерухомого майна, а тому договір купівлі-продажу не підлягав нотаріальному посвідченню. Провести оцінку вказаного майна позивач позбавлений можливості, оскільки його демонтовано та його місцезнаходження невідоме.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у позовах про визнання права власності визначається вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Надання разом із позовною заявою документального підтвердження про дійсну вартість майна на день подачі позову ЦПК України не передбачено.

У разі невідповідності ціни позову дійсній вартості спірного майна або неможливості встановлення на момент пред`явлення позову точної його ціни, підлягають застосуванню судом положення частини 2 ст. 176 ЦПК України - якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Фактично, в ухвалі про повернення позовної заяви суд першої інстанції погодився із вартістю майна, яка була визначена позивачем у позовній заяві 10000,00 грн.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач просив зобов`язати Уманську міську раду відшкодувати ОСОБА_1 спричинену шкоду в натурі та повернути демонтовану тимчасову споруду кіоск. При цьому, ним надані всі наявні у нього докази щодо вартості даного майна. Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, що спірний кіоск є демонтованим, а тому провести його оцінку не вбачається можливим.

Підпунктом першим пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, що подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги положення п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 підлягав до сплати судовий збір в розмірі 1211,2 грн. за мінімальною ставкою.

Однак, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв позивачеві у реалізації ним своїх прав і дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, чим порушив права позивача на доступ до правосуддя. Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, у свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивача обов`язку доводити на стадії пред`явлення позову детальної інформації щодо різних аспектів та характеристик предмету спору, що законом не передбачено, оскільки ці питання можливо з`ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), №28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини, належним чином їх не проаналізував, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді