Справа № 183/9375/24
№ 2/183/1356/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності,-
У вересні 2024 року ОСОБА_1 , через представника позивача - ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якому просила:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м.;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. в порядку спадкування.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1995 р.
На зворотній стороні свідоцтва має місце Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про те, що зазначена квартира АДРЕСА_2 зареєстровано Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що в 05.02.1996 року здійснено запис в реєстрову книгу зареєстрованим № 246.
З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на належну їй на частину квартири, 22.08.2021 р. позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської державної адміністрації міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ.
Проте, позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, в якому зазначене наступне: «Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, не має змоги отримати інформацію щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Також позивачем 13 лютого 2018 року була подана заява про прийняття спадщини до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3 , на підставі якої була заведена спадкова справа № 05/2018, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі, але не була закінчена внаслідок відсутнього доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією.
06 серпня 2024 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на ОСОБА_3 . Бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності.
Позивач зареєстрована та фактично проживала за зазначеною адресою до повномасштабного вторгнення та через активні бойові дії вимушена була евакуюватися до м. Київ, де фактично вона зараз проживає.
В зв`язку з пошкодженням житла у позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройно агресією Російської Федерації проти України.
Враховуючи вищезазначене, відсутність у позивача можливості внесення інформації про нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримання права власності на спадкове майно за законом унеможливлює реалізацію її права на отримання в подальшому компенсації за пошкоджений об`єкт нерухомого майна. Такі обставини порушують право власності в частині розпорядження позивачем своїм майном.
Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 24).
Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.29).
06 січня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі.
13 лютого 2025 року надійшла копія спадкової справи № 603/2024.
Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 63-64).
Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, позивач та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1995 р. (а.с. 15).
На зворотній стороні свідоцтва має місце Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про те, що зазначена квартира АДРЕСА_2 зареєстровано Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що в 05.02.1996 року здійснено запис в реєстрову книгу зареєстрованим № 246 (а.с.16).
Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з двох кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. (а.с. 16-17).
Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі та копію домової книги(а.с.11-12, 18-19).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 01 серпня 1964 року, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблений відповідний запис за № 547. (а.с. 14).
Чоловік позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сєвєродонецьк Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18 квітня 2017 року (зворотна сторона а.с. 14).
06 серпня 2024 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на ОСОБА_3 (а.с.9).
13 лютого 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 05/2018, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі, але не була закінчена внаслідок відсутнього доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією (а.с. 35).
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.
Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність».
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом.
За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди
В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов:
1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації.
Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.
Також, що стосується позовних вимог про отримання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
06 серпня 2024 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на ОСОБА_3 .
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернувся з позовом до суду, оскільки в інший спосіб, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове майнове право.
Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на її нерухоме майно та отримання права власності спадкового майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76-81,89,263,265,280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м..
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. в порядку спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ),зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, , місцезнаходження: бульвар Дружби Народів, буд. 32, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400.

Суддя О.В.Сорока