РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/14213/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/205/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Маринич В.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цісар Ірина Валентинівна, на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року у справі за позовом служби у справах дітей, яка діє від імені органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

02 листопада 2016 року в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав звернувся представник служби у справах дітей, яка діє від імені органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому в інтересах малолітнього ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн. та зарахувано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Цісар І.В. про поновлення процесуального строку на звернення до суду, перегляд заочного рішення Рівненського міського суду від 29 листопада 2016 року по цивільній справі №569/14213/16-ц за позовом Служби у справах дітей, яка діє від імені органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цісар Ірина Валентинівна, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків стосовно виховання сина, абсолютної байдужості батька до нього, фактів заподіяння шкоди, даних про порушення відповідачем громадського порядку, зловживання спиртними та (або) наркотичними засобами, негативну характеристику його особистих якостей та способу життя.

ОСОБА_1 переконаний, що наявний в матеріалах справи висновок про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення його як батька, батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійних характер; не проявлення інтересу до дитини; особа батька становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку). Вказаний висновок ґрунтується на тому, що батько дитини не виконує належним чином покладені на нього обов`язки по вихованню неповнолітнього сина, самоусунувся від своїх обов`язків, матеріально дитину не забезпечує. Його вихованнм та здоров`ям не цікавиться. Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності, при цьому судом першої інстанції не встановлено злісного небажання ОСОБА_1 виконувати свої обов`язки по вихованню сина.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не надходив.

Представник органів опіки і піклування Рівненського міськвиконкому повторно не з`явився в судове засідання.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо доводів апелянта про неналежне повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України (діючої на той час редакції від 19.10.2016) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (згідно діючої на той час редакції ч.ч. 1-4 ст. 76 ЦПК України)

Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 (тут і далі Правила в редакції від 26.07.2016), рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил: Для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено:

Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.

Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

У справі є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 23), на якому стоїть дата вручення - 24.11.2016 і написане прізвище та ініціали « ОСОБА_1 » у графі отримувач.

Суд відзначає, що повідомлення про вручення поштового відправлення від 24.11.2016 не містить позначки «Судова повістка» або «вручити особисто» (є лише позначка «569/14213/16ц с. Ковальов на 29.11.16»), а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало.

Водночас повідомлення містить підпис працівника поштового зв`язку.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання грунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України (в чинній редакції) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вищенаведених норм апелянт будь-яких доказів, які б спростовували факт вручення йому судової кореспонденції не надав, тому колегія суддів відхиляє доводи про неналежне повідомлення про розгляд справи.

По суті спору судом першої інстанції встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 являється батьком неповнолітнього ОСОБА_3 .

Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 12 червня 2003 року Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Щуровичі Радехівського району Рівненської області про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 2003 року 06 місяця 12 числа зроблено відповідний запис за №3. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Неповнолітній ОСОБА_3 разом з батьком - відповідачем по справі та його цивільною дружиною ОСОБА_5 , зведеною меншою сестрою ОСОБА_1 проживав у найманій квартирі за адресою АДРЕСА_1 . За даною адресою були створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дітей. Неповнолітній ОСОБА_3 мав окреме місце для сну, стіл для навчання, особисті речі. В сім`ї батька хлопчик проживав з 2014 року. Раніше він навчався в одному з інтернатів м. Херсон.

З 01 липня 2015 року неповнолітній ОСОБА_3 перебував у притулку для дітей ССД Львівської облдержадміністрації. 31 серпня 2015 року батько ОСОБА_1 забрав сина притулку з метою подальшого його проживання в сім`ї та навчання у школі за місцем проживання, однак неповнолітній ОСОБА_3 на залізничному вокзалі ст. Львів втік від батька і 08 вересня 2015 року працівниками Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області знову був поміщений у притулок для дітей ССД Львівської облдержадміністрації. Як пояснив неповнолітній він втік, оскільки не бажає жити з батьком. Перебуваючи у притулку для дітей неповнолітній ОСОБА_3 звернувся до адміністрації закладу із письмовою заявою щодо позбавлення його батька батьківських прав.

Відповідно до наказу №101-осн від 21 липня 2015 року в службі у справах дітей Рівненського міськвиконкому на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що систематично самовільно залишає місце постійного проживання перебуває неповнолітній ОСОБА_3 .

29 вересня 2015 року неповнолітній ОСОБА_3 з притулку для дітей ССД Львівської облдержадміністрації був переведений до КЗ Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Рівненської обласної ради, звідки 25 грудня 2015 року вибув в сім`ю батька за його заявою.

Під час перебування неповнолітнього в центрі, батько його не відвідував, життям дитини не цікавився.

З 10 травня 2016 року ОСОБА_3 самовільно залишив місце постійного проживання. Батько самостійно розшукав сина і 24 червня 2016 року звернувся до служби у справах дітей із заявою про влаштування неповнолітнього до КЗ Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей Рівненської обласної ради. Перебування неповнолітнього в центрі було погоджено ССД Рівненської облдержадміністрації терміном до 31 серпня 2016 року. За літній період належної уваги батько сину не приділяв, не відвідував його в центрі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, згідно протоколу №9 засідання комісії питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради було вирішено попередити ОСОБА_1 про відповідальність, в т.ч. позбавлення батьківських прав за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 13 вересня 2016 року неповнолітній ОСОБА_3 працівниками поліції був поміщений до КЗ Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Рівненської обласної ради. В телефонному режимі батько малолітнього - відповідач по справі ОСОБА_1 працівникам служби у справах дітей повідомив, що він відмовляється в подальшому забирати сина на проживання в біологічну сім`ю.

Тобто, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 09 листопада 2016 року №08-2506 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітет Рівненської міської ради, враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст.19 та ст.164 СК України вважають за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Даний висновок представник позивача повністю підтримала в судовому засіданні суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 року у справі № 461/7447/17, від 06.12.2023 у справі № 545/560/21, від 05.02.2025 у справі № 211/5219/21.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наведені позивачем документально підтверджені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення батька від належного виховання своєї дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Натомість сам відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував зазначене, що свідчить про його байдужість до долі дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає встановленим, що відповідач не займався вихованням сина, не виявляв до нього батьківського піклування, що, зрештою і призвело до того, що дитина більшість часу перебувала під опікою держави, а рідний батько вкрай рідко проявляв до дитини зацікавленість.

Повертаючись до встановлення обставин, які характеризують відносини батька та дитини слід вказати, що, як встановив суд першої інстанції, про судове рішення відповідач дізнався після того, як звернувся для отримання грошової виплати у зв`язку з загибеллю сина.

Таке твердження батька, що він незнав про позбавлення його батьківських прав ще в 2016 році, характеризує його, як особу, що зовсім не цікавилась сином. Водночас доказів, які б вказували, що між батьком та сином існувало спілкування хоча б після прийняття оскаржуваного рішення, або прояв батьківського інтересу до долі сина, не надано ні до заяви про перегляд заочного рішення, ні до апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 15.09.2019 у справі № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 398/4299/17 зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

У постанові Верховного Суду 13.07.2022 у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, Верховний Суд погодився із обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанції про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує.

Зважаючи на викладене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 270, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Цісар Ірина Валентинівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 15 квітня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.