ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 202/4753/23

провадження № 61-11893св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року у складі судді Михальченко А. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Барильської А. П., Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» подало до суду позов до ОСОБА_1 , треті особи: АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2 , про визнання права іпотекодержателя.

Позов мотивований тим, що 12 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 250 000,00 дол. США. Відповідно до умов вказаного кредитного договору ОСОБА_2 зобов`язувався сплачувати заборгованість щомісяця рівними частками та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,4 % річних і повернути кредит не пізніше 13 березня 2013 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 12 березня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № 0/0/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В. В. і зареєстрований в реєстрі за № 2652. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, гаражу і споруд та земельної ділянки, кадастровий номер :04:096:0001.

04 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 193 500,00 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язань, цього ж самого дня сторони уклали договір іпотеки № 0/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В. В. і зареєстрований в реєстрі за № 7857, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку вказане домоволодіння та земельну ділянку.

12 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу № 1, на підставі якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитними договорами № 0, № 0 відступлені ТОВ «Кей-Колект». Того ж дня, між вказаними товариствами був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 1.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 кредитних зобов`язань рішенням Індустріального районного судом м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року у справі № 202/12600/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» в солідарному порядку заборгованість в сумі 3 687 021,18 грн та судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

13 травня 2021 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що іпотека вказаного нерухомого майна припинена, а його новим власником є ОСОБА_1 . Підставою припинення іпотеки та заборони нерухомого майна є рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2012 року у справі 2-7593/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним, зобов`язання вчинити дії, який позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір іпотеки №0/0/3, укладений 12 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» недійсним. Зобов`язано Дніпропетровську філію ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», всіх реєстраторів: приватних нотаріусів, державних нотаріусів та ВДВС у Дніпропетровській області зняти заборону відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек/реєстраційний номер обтяження № 7859915, 6798294, 6767434, 6767484, 7859853, 78598911, накладене 12 березня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В. В.

Однак рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсиббанк» рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, 28 червня 2012 року до Державного реєстру прав внесено запис про зміну права власності на домоволодіння та земельну ділянку, власником зареєстровано ОСОБА_1 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2011 року; 07 лютого 2012 року до Державного реєстру прав внесено записи про вилучення обтяжень - заборона на нерухоме майно та іпотека, підстава - рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2012 року у справі №2-7593/11; 28 червня 2012 року до Державного реєстру прав внесено запис про зміну права власності на домоволодіння та земельну ділянку, власником зареєстровано ОСОБА_6 , підстава - договір купівлі-продажу від 30 травня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тарасюк О. О.; 26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловою Н. Т. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про зміну права власності на домоволодіння та земельну ділянку, власником зареєстровано ОСОБА_1 , підстава - договір купівлі-продажу домоволодіння від 26 листопада 2015 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 листопада 2015 року. Отже, кінцевим набувачем спірного майна є ОСОБА_1

ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем спірного майна, але через відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі прав не може реалізувати свої правомочності щодо цього майна. При цьому обставини, при яких був укладений правочин з відчуження іпотечного майна, свідчить про недобросовісність ОСОБА_1 при укладенні договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, оскільки їй було достеменно відомо, що зазначене майно перебувало під іпотекою. Виключення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не впливає на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом, іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

ТОВ «Кей-Колект» просило суд:

визнати за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 12 березня 2008 року № 0/0/3, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, щодо іпотечного майна ? домоволодіння та земельної ділянки з кадастровим номером :04:096:0001 за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 04 вересня 2008 року № 0/3, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, щодо іпотечного майна ? домоволодіння та земельної ділянки кадастровий номер :04:096:0001 за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» судові витрати.

Короткий зміст судових рішень у справі

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 12 березня 2008 року № 0/0/3, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, щодо іпотечного майна ? домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 04 вересня 2008 року № 0/3, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, щодо іпотечного майна ? домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року. Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 серпня 2023 року скасовано. Виконавчі листи, видані на підставі вказаного рішення відкликано без пред`явлення до виконання чи без подальшого виконання, та приєднано до матеріалів цивільної справи. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року, залишеним без постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Кей-Колект» на користь держави судовий збір у розмірі 34 688,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року у справі №202/10319/14-ц позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 12 березня 2008 року (у розмірі 6 925 105,66 грн) та від 04 вересня 2008 року (у розмірі 6 942 494, 94 грн) звернуто стягнення за іпотечними договорами від 12 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 308, 4 кв. м, гаражу і споруд та земельну ділянку площею 0, 0653 га, яке належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2012 року шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»; на виконання вказаного судового рішення 21 вересня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» були видані виконавчі листи зі строком їх пред`явлення до виконання - 31 травня 2017 року; 20 жовтня 2016 року державним виконавцем відповідно до вимог пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто ТОВ «Кей-Колект» без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску; ТОВ «Кей-Колект» оскаржило вказані дії державного виконавця, але у задоволенні цієї скарги ТОВ «Кей-Колект» в частині скасування повідомлення від 20 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відмовлено; судом перевірені дані Автоматизованої системи виконавчих проваджень та встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень, де боржником зазначено ОСОБА_6 . Отже, права ТОВ «Кей-Колект» як кредитора та іпотекодержателя за вказаними кредитними та іпотечними договорами були захищені в судовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено відповідним судовим рішенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що іпотека спірного нерухомого майна припинена з 01 червня 2017 року (строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 31 травня 2017 року).

Крім того, у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 кредитних зобов`язань рішенням Індустріального районного судом м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року у справі № 202/12600/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість в сумі 3 687 021,18 грн. 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно на підставі договорів купівлі-продажу. При цьому, на момент набуття ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/10319/14-ц не сплив, а відтак ТОВ «Кей-Колект» не було позбавлено права реалізувати предмет іпотеки на підставі рішення суду від 28 грудня 2015 року.

Позивач у цій справі прагне захистити порушене, на його думку, право шляхом визнання за собою права іпотекодержателя за чинним договором іпотеки. Водночас, на відміну від справи № 922/2416/17, у якій була сформована правова позиція про визнання права іпотекодержателя, іпотекодержатель захистив свої права шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і у цій справі судом встановлено, що іпотека за іпотечними договорами від 12 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року припинена. При цьому визнання за позивачем прав іпотекодержателя призведе до повторного (нелегітимного) набуття ним можливості отримати у власність майно (нерухоме майно або грошові кошти) для задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням, на яке вже було звернуто стягнення шляхом реалізації за рішенням суду.

Під час вирішення цієї справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22, про те, що вимога про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна пов`язана з майновим інтересом, що свідчить про її майновий характер. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Кей-Колект» сплатило судовий збір у сумі 2 684,00 грн, але виходячи з вартості предмета іпотеки, визначеної в договорах іпотеки, з позивача підлягає стягненню (з урахуванням вже сплачено судового збору) на користь держави 34 688,50 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що майнові вимоги та права ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателя за вказаними договорами були захищені та задоволенні рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року у справі № 202/10319/14-ц, тому відсутні підстави для визнання за ТОВ «Кей-Колект» прав іпотекодержателя за договорами іпотеки від 12 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року.

Аргументи учасників справи

22 серпня2024 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що про набуття права власності на іпотечне майно ОСОБА_1 товариству стало відомо лише у 2021 році з інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно за № 256304068 від 13 травня 2021 року, отриманої при зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. з метою реєстрації права власності на іпотечне майно в порядку звернення стягнення у позасудовому порядку. Наявність судового рішення про стягнення боргу, сплив строку пред`явлення виконавчих листів до виконання як підстави для припинення зобов`язання правилами глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачено. В разі пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання визнане судовим рішенням цивільне суб`єктивне право кредитора позбавляється такої властивості як здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, проте сплив зазначеного строку сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання, що встановлено судовим рішенням. Наведене спростовує висновки судів попередніх інстанцій про припинення іпотеки зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки до виконання, оскільки ця обставина не має правового значення для чинності іпотеки.

Зважаючи на те, що до ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, 26 листопада 2015 року іпотечне майно було відчужено іншій особі ? ОСОБА_1 , то його примусове виконання було неможливе, оскільки боржник за виконавчим листом та власник майна, на яке звертається стягнення, різні особи. В той же час, наявність рішення суду про звернення стягнення, яке не виконано, не перешкоджає вирішенню питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, зокрема у позасудовому порядку, позовна давність на яке не поширюється.

У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. У справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Судом апеляційної інстанції не прийнято до уваги висновок про вартість предмета іпотеки, що безпосередньо впливає на визначення суми судового збору, який було стягнуто з позивача судом першої інстанції. Згідно з звітів про оцінку, вартість спірного іпотечного майна складає: домоволодіння - 1 285 560,00 грн, земельна ділянка - 297 870,00 грн, а разом ? 1 583 430,00 грн. Тобто, при зверненні з позовом до суду, сума судового збору, що підлягала сплаті, та відповідно стягненню з позивача складає 21 067,45 грн (1583430 х 1,5% - 2684,00).

08 листопада 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у задоволенні касаційної скарги відмовити, а у разі наявності підстав для задоволення касаційної скарги - застосувати наслідки пропущеної позовної давності.

Відзив мотивовано тим, що аналізуючи наведену в касаційній скарзі судову практику, висновки якої, на думку скаржника, судами не були застосовані, позивач послався на постанову Великою Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17. Так, предметом у справі № 310/11534/13-ц є стягнення заборгованості за кредитним договором, а у справі № 916/190/18 ? стягнення заборгованості щодо оплати вартості придбаного природного газу. Натомість, предметом розгляду у цій справі є визнання права іпотекодержателя, а отже, правовідносини сторін та обставини справ, викладені у перелічених скаржником Постановах Верховного Суду, не є подібними до правовідносин сторін у цій справі. Щодо висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, то суд першої інстанції правильно зазначив, що іпотекодержатель захистив свої права шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і у даній справі судом встановлено, що іпотека за іпотечними договорами від 12 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року припинена, адже строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 31 травня 2017 року.

На момент набуття нею права власності на спірне нерухоме майно, строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/10319/14-ц не сплив, а відтак ТОВ «Кей-Колект» не було позбавлено права реалізувати предмет іпотеки на підставі рішення суду від 28 грудня 2015 року.

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із пропуском позовної давності, адже вона набула право власності спірне майно 26 листопада 2015 року. Іпотека на домоволодіння була припинена державним реєстратором Васильківського районного управління юстиції Дубовиком А. О. 23 травня 2015 року. У свою чергу, позивачем не наведено ані доказів того, що він не міг довідатись про порушення своїх прав раніше, ані доказів та пояснень того, чому саме у травні 2021 року йому стало про це відомо. Саме по собі формування інформаційної довідки позивачем 13 травня 2021 року не є підтвердженням того, що саме в цей день ТОВ «Кей-Колект» дізналося про порушення своїх прав. Інформація щодо нового власника нерухомого майна була відображена у відповідних державних реєстрах, а позивач мав можливість отримати цю інформацію відповідно до норм чинного законодавства і своєчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, суд не дослідив зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 12 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 250 000,00 дол. США та зобов`язувався сплачувати заборгованість щомісяця рівними частками та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,4 % річних зі строком повернення кредиту не пізніше 13 березня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0, 12 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/0/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2652. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, гаражу і споруд та земельної ділянки площею 0,0653 га, кадастровий номер :04:096:0001.

04 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 193 500,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0, 04 вересня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В .В. і зареєстрований в реєстрі за № 7857. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності вказані домоволодіння та земельну ділянку.

12 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитними договорами № 0, № 0 відступлені ТОВ «Кей-Колект».

Того ж дня, між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 1. Відповідно до умов цього договору до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» перейшли права вимоги за договорами іпотеки № 0/0/3, № 0/3.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2011 року у справі № 2-7535/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності, у задоволені первісного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено. Визнано договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 12 березня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 недійсним. Визнано свідоцтво про право власності виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 21 серпня 2008 року, видане ОСОБА_2 недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий № :04:096:0001 (72464001), загальною площею 0,0653га, що розташована на АДРЕСА_1 , укладений 12 березня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Визнано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку від 08 квітня 2008 року недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2012 року за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсиббанк» рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2011 року скасовано. У задоволені первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2012 року у справі №2-7593/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки №0/0/3, укладений 12 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк». Зобов`язано відповідних осіб зняти заборону відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек.

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2012 року у справі №2-7593/11 приватним нотаріусом Хоміч О. М. вилучені обтяження вказаного нерухомого майна (заборона на нерухоме майно, іпотека).

Після вилучення даних про обтяження з реєстру, право власності на спірне нерухоме майно перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішенням Індустріального районного судом м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року у справі № 202/12600/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість в сумі 3 687 021,18 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року у справі № 202/10319/14-ц позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 12 березня 2008 року, який укладено між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», у розмірі 6 925 105,66 грн з яких: прострочена заборгованість за основним боргом складає 3 804 637,33 грн; заборгованість за відсотками складає 3 120 468, 33 грн, та за кредитним договором № 0 від 04 вересня 2008 року, який укладено між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», в розмірі 6 942 494,94 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним боргом складає 4 070 592, 96 грн; заборгованість за відсотками складає 2 871 901, 99 грн, звернуто стягнення за іпотечним договором від 12 березня 2008 року № 0/0/3 та за іпотечним договором від 04 вересня 2008 року № 0/3 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0653 га, кадастровий номер :04:096:0001 за цією ж адресою, яке належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2012 року, шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Закону України «Про виконавче провадження».

21 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська видав ТОВ «Кей-Колект» виконавчі листи у справі №202/10319/14-ц, строк пред`явлення яких до виконання - 31 травня 2017 року, де боржником зазначено ОСОБА_6

20 жовтня 2016 року державним виконавцем відповідно до вимог пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (ТОВ «Кей-Колект») без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

ТОВ «Кей-Колект» оскаржило вказані дії державного виконавця, однак у задоволенні скарги ТОВ «Кей-Колект» в частині скасування повідомлення від 20 жовтня 2016 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відмовлено.

З відомостей з реєстру прав власності (інформаційна довідка 256304068 від 13 травня 2021 року) встановлено, що 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно на підставі договорів купівлі-продажу.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23))

Іпотека як право на чужу річ поширюється на конкретну індивідуально-визначену річ, що визначена в договорі (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728 сво 18)).

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), на яку посилається заявник, вказано, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що:

«7.21. З огляду на наведені у постанові в справі № 922/2416/17 мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц.

7.22. Означена конкретизація висновків полягає у такому:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

9.9. Як зазначено вище (див. розділ 7 постанови) при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

9.10. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

9.11. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки, враховуючи, зокрема, інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно того, хто є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Бонус-трейд», на користь якого, як установили суди першої й апеляційної інстанцій, ТОВ «Бабаївськ-інвест» відчужило предмет іпотеки».

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

У випадку виникнення судового спору учасники цивільного обороту мають розуміти, що їхні дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23).

Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

У справі, що переглядається:

обґрунтовуючи позовні вимог, ТОВ «Кей-Колект» посилалось на те, що через відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі прав не може реалізувати свої правомочності щодо іпотечного майна, зокрема звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а обставини при яких був укладений правочин щодо іпотечного майна свідчать про недобросовісність ОСОБА_1 ;

відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що майнові вимоги та права ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателя за вказаними договорами були захищені та задоволенні рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року у справі № 202/10319/14-ц за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому іпотека є припиненою, а визнання за позивачем прав іпотекодержателя призведе до повторного (нелегітимного) набуття ним можливості отримати у власність майно (нерухоме майно або грошові кошти) для задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням, на яке вже було звернуте стягнення, шляхом реалізації за рішенням суду;

касаційний суд зауважує, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи виконавчого провадження з його примусового виконання, а також закінчення строку пред?явлення його до примусового виконання; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону;

тому висновки судів, що іпотека за договорами від 12 березня 2008 року та від 04 вересня 2008 року є припинено, є помилковими;

колегія суддів погоджується з доводами позивача, що до ухвалення рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки 26 листопада 2015 року іпотечне майно було відчужено іншій особі (неучаснику справи) ? ОСОБА_1 , тому його примусове виконання було неможливе, оскільки правонаступництво на стадії виконання рішення суду можливе лише у разі виникнення факту правонаступництва (вибуття сторони, зазначеного у виконавчому документі) після ухвалення відповідного судового рішення, що підлягає виконанню (див. висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 2-1704/09).

Тому суди цей спір по суті не вирішили, зокрема не встановили наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, від чого залежить висновок про чинність чи припинення іпотеки, а також підстави для вирішення питання застосування наслідків позовної давності за заявою відповідача.

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року скасувати.

Справу № 202/4753/23 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко