Справа № 137/223/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,
18.02.2025 до Літинського районного суду Вінницької області із вищезазначеним позовом звернувся представник позивача - адвокат Данилюк П.П. (уповноважений представляти інтереси позивачки на підставі ордеру серії АВ № 1184099 від 14.01.2025 (а.с. 25) мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак на випадок своєї смерті заповів своє майно ОСОБА_1 ..
Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельних ділянок, що знаходяться на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
Коли позивачка звернулася до Літинської державної нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право власності на вказане майно, їй було відмовлено у його видачі по причині відсутності правовстановлюючих документів.
Представник позивача зазначає, що земельна ділянка площею 0,40 га, яка була передана ОСОБА_3 у приватну власність рішенням Вербівської сільської ради Літинського району від 18 жовтня 1994 року, насправді була передана та повинна бути зареєстрована за ОСОБА_2 . Адвокат вказує на помилку в документі згідно якої спадкодавець зазначений як " ОСОБА_3 ", замість " ОСОБА_2 ".
У інший спосіб позивачка не має можливості оформити дане спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просила:
- встановити юридичний факт, що земельна ділянка площею 0,40 га, яка призначена для особистого підсобного господарства і знаходиться по АДРЕСА_1 , була передана ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , а також право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася. Її представник - адвокат Данилюк П.П. подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у відсутність позивачки та її представника. Позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачкою (а.с. 51).
Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на електронну адресу суду листа, відповідно до якого просили розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Проти позову селищна рада не заперечує (а.с. 32).
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Так, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 8) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно заповіту від 22.12.2012 (а.с. 9) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого усе майно, де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори за № 664/20-14 від 05.07.2024 (а.с. 10) ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Довідкою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 494 від 03.09.2024 (а.с. 12) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
Технічним паспортом (а.с. 13-18) зазначається технічна характеристика будинку по АДРЕСА_1 .
Рішенням Вербівської сільської ради Літинського району Вінницької області від 18.10.1994 (а.с. 19) ОСОБА_3 (так у документі) передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га землі, яка знаходиться в межах с. Вербівка, в тому числі:

-для обслуговування житлового будинку 0,25 га;

-для ведення особистого підсобного господарства 0,15 га.

Довідкою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 368 від 20.06.2024 (а.с. 20) зазначається про те, що в рішенні 2 сесії 22 скликання Вербівської сільської ради від 18.10.1994 «про передачу громадянам земельних ділянок безкоштовно в приватну власність» була допущена технічна помилка: « ОСОБА_3 » замінити на « ОСОБА_2 ».

Згідно витягу від 23.08.2024 (а.с. 21) земельна ділянка площею 0,2500 га із кадастровим номером :03:001:0300 розташована по АДРЕСА_1 , призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Згідно витягу від 23.08.2024 (а.с. 22) земельна ділянка площею 0,1500 га із кадастровим номером :03:001:0301 розташована по АДРЕСА_1 . Призначення для ведення особистого селянського господарства.

Також при розгляді справи судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та встановлено, що прийняти спадщину після смерті останнього виявила бажання ОСОБА_1 (позивачка у справі) (а.с. 41-50).

Пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до правових позицій викладених у п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення "при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст.256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

За наведених обставин, враховуючи ідентичність зазначення прізвища спадкодавця, а також подібність зазначення " ОСОБА_3 / ОСОБА_2 ", суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог і знаходить підстави для задоволення заяви в частині встановлення юридичного факту.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_1 (спадкоємець за заповітом).

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державний акт (сертифікат) на земельні ділянки спадкодавцями за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельні ділянки.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Оскільки ОСОБА_2 за життя не отримав державного акту на земельні ділянки, хоча земельні ділянки і передані останньому у приватну власність, відтак позивач в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 вправі порушувати питання про успадкування права власності на ці земельні ділянки.

Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право приватної власності на земельні ділянки на території с. Вербівка Вінницького (Літинського) району Вінницької області, а позивач ОСОБА_1 має намір успадкувати майно ОСОБА_2 проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому з метою захисту майнових прав позивачки, за останньою слід визнати право власності на зазначені земельні ділянки право на які належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (позивачка у справі).

Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 51) слід залишити за позивачкою ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 14 Конституції України ст. ст. 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 200, 209, 247, 258-259, 263-265, 293,294 ЦПК України, враховуючи правові позиції, викладені у постанові пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення",, ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., беручи до уваги правову позицію ВССУ від 24.01.2011 р. у справі № 6-2064св10, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що земельна ділянка площею 0,40 га, яка знаходиться в межах с. Вербівка Вінницького району Вінницької області, яка була передана рішенням Вербівської сільської ради Літинського району Вінницької області від 18 жовтня 1994 року 2 сесія 22 скликання, була передана у приватну власність ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що складається із:

- житлового будинку літера «А» загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 20,4 кв.м., допоміжною площею 23,3 кв.м, сараю «Б», погребу «П/Б», яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0300, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га;

- земельну ділянку кадастровий :03:001:0301, яка розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1500 га.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.