У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи (відділу ДВС) Кошман Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Звягельський ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просить: визнати неправомірною та скасувати постанову від 08 грудня 2022 року старшого державного виконавця Ємільчинського ВДВС у Новгорад-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Радченка А. М. про закінчення виконавчого провадження № 34052257; зобов`язати Звягельський ВДВС у Звягельському районі Житомирської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відновити примусове виконання за виконавчим листом № 2609/17965 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року у цивільній справі № 2-4945/12.

Заявник вважає вищевказану постанову незаконною, а тому такою, що підлягає скасуванню, оскільки зі змісту постанови вбачається, що виконавче провадження було закінчено у зв`язку із фактичним повним виконанням рішенням суду, однак фактичне повне виконання рішення суду, яким було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 20 липня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , неможливе, оскільки дитині ще не виповнилось 18 років. Будь-яких обставин щодо припинення права на аліменти на дитину ніколи не було та не існує зараз.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною скаргою та просила її задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

11 грудня 2024 року до суду надійшли заперечення на скаргу представника Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кошман Л. А., в яких зазначила, що старшим державним виконавцем Ємільчинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Радченком А. М. передчасно винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, так як на момент закриття виконавчого провадження дитині було лише 13 років.

Вищевказане свідчить пpo наявність у діях державного виконавця порушень вимог статей 18, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодo неупередженого, неефективного, несвоєчасного і в не повному обсязі вчинення виконавчих дій та стягнення аліментів.

10 грудня 2024 року начальником відділу Литвиновою О. І. винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, відповідно до якої: визнано дії старшого державного виконавця Ємільчинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Радченка А. М. такими, що не відповідають вимогам статті статей 18, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження»; матеріали виконавчого провадження № 34052257 передано на примусове виконання головному державному виконавцю Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельник М. В.

Головному державному виконавцю Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельник М. В. після прийняття матеріалів виконавчого провадження, провести наступні виконавчі дії: винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 34052257; звернутися до Солом`янського районного суду міста Києва з поданням про видачу дубліката виконавчого листа № 2609/17695/12; витребувати у сторін виконавчого провадження відомості про факт сплати аліментів починаючи з 20 липня 2012 року; вжити заходи щодо стягнення аліментів, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

10 грудня 2024 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник заявника (стягувача) в судовому засіданні підтримав подану скаргу, посилаючись на обставини викладені у ній, просив її задовольнити частково, оскільки виконавчою службою вже було відновлено виконавче провадження, однак постанову про закінчення виконавчого провадження не скасовано.

Представник Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Кошман Л. А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

Зінтересована особа (боржник) - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність боржника.

Вислухавши представника заявника, представника органу ВДВС, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд установив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року (справа № 2609/17695/12) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 20 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 серпня 2012 року Солом`янським районним судом міста Києва на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист № 2609/17695.

29 серпня 2012 року державним виконавцем Гресь Т. О. відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34052257 на підставі вищевказаного виконавчого листа.

17 травня 2018 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Комовою Д. Ю. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 34052257 до Ємільчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, за місцем фактичного проживання боржника.

14 червня 2018 року державним виконавцем Ємільчинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Бернацькою Я. В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 34052257.

У зв`язку зі зміною назви відділу з «Ємільчинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області» на «Ємільчинський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)» 02 січня 2020 року було винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 34052257 до відповідного відділу.

Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року був створений у Житомирській області Новоград-Волинський район з адміністративним у м. Новоград-Волинському у складі територій, в тому числі, Ємільчинської селищної територіальної громади та одночасно був ліквідований у Житомирській області Ємільчинський район.

У зв`язку з викладеним, найменування відділу державної виконавчої служби було змінено на Ємільчинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

08 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Ємільчинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Радченком А. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановлено, що дитині 18 років.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 лютого 2023 року № 688/5, реорганізовано Ємільчинський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шляхом приєднання до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно з постановою начальника Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвинової О. І. від 10 грудня 2024 року визнано дії старшого державного виконавця Ємільчинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Радченка А. М. такими, що не відповідають вимогам статті статей 18, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження»; матеріали виконавчого провадження № 34052257 передано на примусове виконання головному державному виконавцю Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельник М. В.; головному державному виконавцю Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельник М. В. після прийняття матеріалів виконавчого провадження, провести наступні виконавчі дії: винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 34052257; звернутися до Солом`янського районного суду міста Києва з поданням про видачу дубліката виконавчого листа № 2609/17695/12; витребувати у сторін виконавчого провадження відомості про факт сплати аліментів починаючи з 20 липня 2012 року; вжити заходи щодо стягнення аліментів, передбачених статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження»

10 грудня 2024 року державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 34052257.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом зі змісту оскаржуваної постанови виконавче провадження № 34052257 було закрито у зв`язку з досягненням дитиною 18 років.

Разом з тим, зі змісту рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року на підставі якого видано виконавчий лист, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження № 34052257, вбачається, що стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 20 липня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, фактичним виконанням рішення в цьому випадку є щомісячна сплата аліментів до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 31 січня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто повноліття вона досягне ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_4 було 13 років, тобто підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі були відсутні, оскільки не настав строк, з яким пов`язаний момент припинення виконання боржником своїх зобов`язань зі сплати аліментів.

Також за результатами перевірки законності виконавчого провадження було встановлено, що дії старшого державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та постановлено відновити виконавче провадження.

Статтею 18 ЦПК України гарантується обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, виконання остаточного рішення, постановленого судом, розглядається як невід`ємна частина «суду» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), Reports of Judgments and Decisions, 1997-11, п. 40 та рішення у справі «Гумбатов проти Азербайджану» (Humbatov v. Azerbaijan), п. 28). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «ОСОБА_4 проти Італії» № 22774/93, п. 66). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Войтенко проти України» № 18966/02, п. 53).

При цьому, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Отже, оскільки прийняття виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження по факту унеможливлює подальше примусове виконання рішення суду, то прийняття такого рішення повинно здійснюватися у суворій відповідності до вимог Закону, бо інакше наявним буде допущено порушення права особи на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що державний виконавець безпідставно застосував положення пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» і неправомірно закінчив виконавче провадження № 34052257, оскільки рішення не могло бути фактично виконано у повному обсязі так як строк його виконання закінчується лише 22 січня 2027 року, що не заперечувалось представником відділу державної виконавчої служби.

Водночас, виконавче провадження за результатами перевірки було відновлено, що свідчить про відновлення порушеного права заявника в позасудовому порядку, представником заявника було зазначено, що він не підтримує скаргу в частині вимог щодо зобов`язання відділу державної виконавчої служби відновити примусове виконання виконавчого листа, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги положення частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом, а також, що начальником відділу було визнано дії державного виконавця неправомірними та відновлено виконавче провадження, проте не скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого документа є безпідставною і передчасною, тому підлягає скасуванню, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, скарга підлягає частковому задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відділу державної виконавчої служби витрат на правничу (правову) допомогу, понесених заявником у сумі 2 500 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19.

Так, у поданих до суду письмових запереченнях представник відділу державної виконавчої служби зазначила, що у відділу відсутні в управлінні Казначейства відкриті рахунки, що призначені для бюджетних асигнувань, тому судові витрати не можуть стягуватися з нього, просила відмовити в цій частині.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи 07 жовтня 2024 року між Адвокатським бюро «Юрченко-Консалт» та ОСОБА_2 було укладено договір № 16/24ц про надання професійної правничої допомоги та представництво у цивільному процесі, відповідно до якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надавати клієнту професійну юридичну/правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору бюро приймає на себе зобов`язання з надання клієнту наступної професійної юридичної/правової допомого щодо оскарження дії/рішень/бездіяльності державного виконавця у ВП № 34052257 щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину: надання усних та письмових консультацій з правових питань; складання адвокатських запитів та будь-яких процесуальних документів; замовлення експертиз/експертного висновку в порядку статті 102 ЦПК України; забезпечення участі адвоката Бюро у судових засіданнях з метою представництва інтересів клієнта.

Пунктом 4.1 договору визначено, що витрати на професійну правничу допомогу за цим договором становлять: складання процесуальних документів - 500 грн/1 документ, гонорар адвоката. Сторони визначили фіксований розмір гонорару адвоката - 2 000 грн (пункт 4.3 договору).

Згідно з актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 жовтня 2024 року за договором № 16/24ц від 07 жовтня 2024 року заявнику на виконання умов договору було надано такий обсяг професійної правничої допомоги: складання скарги на дії (постанову) державного виконавця у ВП № 34052257 - 500 грн.

Сплата коштів в сумі 500 грн підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000038 від 10 жовтня 2024 року та платіжною інструкцією № @2PL316354 від 10 жовтня 2024 року.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Проаналізувавши подані представником заявника договір про надання професійної правничої допомоги та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), суд вважає, що заявник довела понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення скарги, суд приходить до висновку про стягнення з відділу державної виконавчої служби на користь заявника ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, тобто у розмірі 1 500 грн.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 129-1 Конституції України, статтями 5, 18, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», статями 18, 76-81, 137,141, 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Ємільчинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Радченка А. М. про закінчення виконавчого провадження № 34052257 від 08 грудня 2022 року.

Стягнути зі Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот гривень) грн.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

заінтересовані особи: Звягельський ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: Житомирська обл., м. Звягель, вул. Київська, 9; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: Житомирська обл., Звягельський р-н, с. Медведове.

Суддя Л. М. Ішуніна