Справа № 309/3387/19
Провадження № 2/309/900/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я. В.

за участю секретаря Калинич Н.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296, виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 299 позивач є власником земельної ділянки площею 0,18 га., розташованої на території АДРЕСА_1 .

Вказана вище земельна ділянка передана позивачу рішенням II сесії Хустської міської ради народних депутатів XXII скликання від 27 грудня 1994 року .

Згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка надана йому в приватну власність, межі вказаної земельної ділянки погоджені з суміжними власниками (землекористувачами) гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене вище, до використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 він приступив законно, у спосіб визначений Земельним кодексом України № 561-XII від 18 грудня 1990 року ( діяв на дату видачі мені державного акту на право приватної власності на землю) та набув у встановленому законом порядку право власності на вказану земельну ділянку, яке посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296, виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 299.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 31.12.2003 року, зареєстрованого в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі № 37 за реєстровим номером 15206, стор 177 позивач також є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок був перебудований ним на підставі рішення виконкому Хустської міської ради депутатів трудящих від 16.04.1976 року за № 132 . Згідно експлікації внутрішніх площ та поетажного плану, загальна площа приміщень даного житлового будинку складає 148 кв.м. Даний житловий будинок був перебудований ним на місці старого будинку.

Позивач вирішив подарувати належне йому нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 своєму сину. Приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. пояснив, що для оформлення договору дарування належного йому на праві приватної власності житлового будинку зі всіма надвірними спорудами, що знаходяться за вказаною адресою, він має виготовити необхідну технічну документацію на земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер. Для цього він звернувся до ліцензованої організації ТОВ «Хуст Земля Карпат». Коли йому оформляли документи, а саме, готували матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявилось, що на частину його земельної ділянки вже виготовлено землевпорядну документацію та оформлено право власності його сусідом гр. ОСОБА_4 .

Для вирішення спору він звернувся до Хустської міської ради, яка згідно п. 3 ст. 158 Земельного кодексу України має вирішувати земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

В листі-відповіді від 17.04.2019 року № Д592/02-27 Хустська міська рада зазначила, що у випадку порушення меж земельної ділянки сусіднім землевласником чи землекористувачем, згідно чинного законодавства він має право звернутися до суду для вирішення можливості вирішення спірного питання .

З наданої відділом у Хустському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 733472 від 28.04.2010 року вбачається, що гр. ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З вказаного державного акту та матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:016:0074 (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) вбачається, що земельна ділянка гр. ОСОБА_4 межує зі сторони від Г до Д з його земельною ділянкою. В акті погодження зовнішніх меж земельної ділянки без номера та без дати значаться підписи суміжних землекористувачів. Серед них є і його підпис. Однак, з всією відповідальністю позивач стверджує, що вказаний акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки без дати він ніколи не погоджував, і не підписував. Підпис, зроблений на дану акті не належить йому, ким він зроблений йому невідомо. Також на збірному кадастровому плані суміжних землекористувачів із земельною ділянкою кадастровий номер :01:016:0074, його будинок вказаний в місті, де ніколи не знаходився. Наведені помилки в землевпорядній документації свідчать лише про одне, державний акт гр. ОСОБА_4 виготовлявся явно всупереч його законних прав та інтересів.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296, виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 299 , згідно Плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , наданої йому в приватну власність ширина земельної ділянки вздовж межі від Б до В (вулиця Мала) становить 14,6 метрів.

Згідно обмірів, проведених ТОВ «Хуст-Земля Карпат» при виготовленні мені технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1 вздовж вулиця Мала становить 13,91 метра.

Таким чином, при виготовленні та видачі 28.04.2010 року державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 733472 гр. ОСОБА_4 було протиправно без його волі захоплено частину земельної ділянки, площею 0,0020 га., яка є його приватною власністю. Зважаючи на те, що на іншій частині його земельної ділянки, ОСОБА_4 побудував проти його волі надвірну споруду (літню кухню) питання про знесення якої він поки не ставить, частина земельної ділянки площею 0,0020 га. продовжує протиправно перебувати у власності ОСОБА_4 .

Протягом всього періоду його проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , межа між його домоволодінням та домоволодінням АДРЕСА_1 ніколи не проходила по зовнішній стіні належного йому на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується схемою розміщення земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0074, де на викопіюванні з генерального плану міста Хуст чітко це видно. Враховуючи те, що вказаний житловий будинок був перебудований ним на місці старої хати, наведене підтверджується також Генеральним планом (Схемою) присадибної ділянки АДРЕСА_1 від 04.09.1946 року, на якій чітко видно, що межа дворогосподарства АДРЕСА_2 (зараз № НОМЕР_2 ) зі сторони дворогосподарства АДРЕСА_3 проходить не по зовнішній стіні житлового будинку АДРЕСА_2 , а на відстані від житлового будинку.

В результаті оформлення ОСОБА_4 прав власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:016:0074, межа між їх домоволодіннями стала проходити по зовнішній стіні належного йому на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 , що порушує його права та позбавляє його можливості присвоїти його земельній ділянці кадастровий номер, виходячи з її ширини 14,60 м. вздовж вулиці Мала, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296, виданого 06.02.1995 року.

Підсумовуючи наведене вище, позивач вважає, що під час виготовлення державного акту на ім`я ОСОБА_4 були порушені межові знаки та зменшено розмір належної йому земельної ділянки, тому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий відповідачу, слід визнати недійсним.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. (Правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 29.10.2014 року в справі 6-169цс14).

Позивач вважає, що строк позовної давності ним пропущено з поважних причин, оскільки у 2019 році, коли він вирішив виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоїти кадастровий номер належної йому на праві приватної власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 мені стало відомо про порушення ОСОБА_4 моїх прав на земельну ділянку.

У своєму позові позивач з врахуванням заяви від 18.06.2024 р. просить суд визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити йому строк позовної давності за даним позовом. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 733472 від 28.04.2010 р. , який видано на підставі рішення ХІV сесії V скликання Хустської міської ради № 1657 від 10.03.2010 р. громадянину ОСОБА_4 мешканцю АДРЕСА_1 та скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0074 внаслідок її незаконності. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0020 га., згідно виготовленої ліцензійною землевпорядною організацією товариство з обмеженою відповідальністю «Хуст-Земля Карпат» схеми перетину земельної ділянки громадянина ОСОБА_4 , кадастровий номер :01:016:0074 та земельної ділянки, належної ОСОБА_1 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296, виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 299.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав покликаючись на наведені в позові обставини та просить їх задоволити. Також суду ствердив, що на виконання вказівки Верховного Суду у справі була призначена судова земельно-технічна експертиза. Висновком експерта № 623/05-23 від 5 квітня 2024 р. стверджено зменшення розміру земельної ділянки , яка належить позивачу після внесення відомостей щодо земельної ділянки яка належить відповідачу. Також даним висновком стверджено накладення (перетин) земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, а отже є всі законні підстави для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову покликаючись на наведені у письмових поясненнях обставини. У письмових поясненнях представник вказує, що позивач ОСОБА_1 отримав у власність земельну ділянку площею 0,18 га за адресою АДРЕСА_1 згідно рішення Хустської міської ради від 27.12.1994р., на підставі якого був виготовлений Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК № 013-00296 від 06.02.1995р. Межі земельної ділянки були визначені, закріплені межовими знаками та огороджені огорожею.

Відповідач ОСОБА_4 , отримавши у спадок житловий будинок по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Хустської міської ради (а.с. 19) виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка була затверджена рішенням Хустської міської ради № 1657 від 10.03.2010р. та виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 733472 від 28.04.2010р.

При цьому земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_4 повністю відповідає земельній ділянці ОСОБА_7 , що підтверджується збірним кадастровим планом земельної ділянки (зворот а.с. 29).

Неприязні відносини між позивачем та відповідачем стосовно землекористування між житловим будинком ОСОБА_1 та літньою кухнею ОСОБА_4 , тривають вже давно, хоча межі цих двох земельних ділянок встановлені та існують давно і ніким не порушувались.

Висновком судової земельно-технічної експертизи по даній справі встановлено, що в ході проведення експертизи було встановлено, що в Державному акті на право власності на землю серії ЗК -013 № 00296 від 06.02.1995р. неправильно були відображені межі земельної ділянки ОСОБА_1 , що перебувала на той час у його фактичному користуванні. Зокрема, при нанесенні конфігурації земельної ділянки ОСОБА_1 не були витримані геометричні параметри самої земельної ділянки та масштабування. Розміри між поворотними точками у вказаному Державному акті нанесено з точністю до 10 сантиметрів, що привело до неспівпадіння меж земельної ділянки, які відображені в цьому Державному акті, межам, що мали місце в натурі (на місцевості).

Тобто після внесення відомостей щодо земельної ділянки ОСОБА_4 зменшення розміру земельної ділянки ОСОБА_1 відбулося саме через вказані неточності в Державному акті позивача і жодним чином це зменшення не порушує права позивача.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Велика Палата Верховного Суду у правовій позиції, викладеній у постанові від 22.09.2020р. у справі № 127/18934/18 зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Позивач не довів належними доказами (відмова кадастрового реєстратора), що його земельна ділянка частково захоплена відповідачем. Це твердження не підтверджено також висновком судового експерта, в якому вказано що поодинокі накладки відбулися саме через неправильне формування земельної ділянки позивача.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим , що позивач вибрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а також у зв`язку з пропуском строку позовної давності .

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,18 га, розташованої по АДРЕСА_1 , що підтверджується: витягом з рішення 2 сесії Хустської міської ради народних депутатів 22 скликання від 27 грудня 1994 року про передачу земельної ділянки у приватну власність та державним актом на право приватної власності на землю, виданим 06 лютого 1995 року, серія ЗК-013-00296, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299.

У 1995 році відділом земельних ресурсів Хустської районної ради народних депутатів виготовлено план земельної ділянки, наданої у приватну власність ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з якого встановлено, що межі земельної ділянки погоджені із суміжними власниками (землекористувачами) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Із плану земельної ділянки встановлено, що ширина земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 по межі від «Б» до «В» зі сторони вул. Мала становить 14,6 м.

На земельній ділянці ОСОБА_8 розташоване належне йому нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 31 грудня 2003 року, зареєстрованим у Хустському ДПТІ у реєстровій книзі № 37 за реєстровим номером 15206. Житловий будинок було перебудовано на місці старого аварійного житлового будинку на підставі рішення виконкому Хустської міської ради депутатів трудящих від 16 квітня 1976 року за № 132.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Рошинець Н. П. 14 жовтня 2005 року, ОСОБА_4 отримав у спадщину спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, площа якої не встановлена. До житлового будинку відносяться надвірні будови та споруди: «Ж» - літня кухня, «З» - навіс, «И» - сарай, «Й» - сарай, «Ж» - вбиральня, № 1-2 - огорожа, № 3 - колодязь.

Після отримання спадщини у 2010 році ОСОБА_4 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують його право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням 14 сесії 5 скликання Хустської міської ради від 10 березня 2010 року за № 1657 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,10 га - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) у АДРЕСА_1 . Видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 733472 від 28 квітня 2010 року, згідно якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0074, за адресою: АДРЕСА_1

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй ухвалі від 5 жовтня 2022 року скасовуючи попередні рішення у даній справі вказав на необхідність призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду судом 17 травня 2023 р. була призначена судова земельно-технічна експертиза. На вирішення експерту були постановлені питання чи зменшився розмір земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,18 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296 виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299, після внесення відомостей щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:016:0074 до Державного земельного кадастру? Чи є накладення (перетинання) земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 0,18 га, і яка належить йому на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00296 виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299? Якщо існує накладення (перетинання) вказати площу накладки.

Відповідно до висновку експерта № 623/05-23 від 5 квітня 2024 р. після внесення відомостей щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:016:0074 до Державного земельного кадастру розмір земельної ділянки позивача зменшився на 1,65 квадратних метрів. Таке зменшення земельної ділянки є накладенням земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 на земельну ділянку позивача ОСОБА_8 .

Також в ході проведення експертизи було встановлено в державному акті позивача неправильно відображені межі його земельної ділянки , що перебувала на той час у його фактичному користуванні.

Висновком експерта зафіксовано також , що має місце накладення (перетин) земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 на земельну ділянку ОСОБА_8 розміром 0,18 га. Площа такого накладення становить 1,65 квадратних метрів і воно частково накладається на житловий будинок позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 22 січня 2025 р. у справі № 446/478/19 провадження № 14-90 цс23 зробила наступні висновки.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].

Також потрібно врахувати, що до 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавались у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки.

З 01.01.2013 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі, якщо не вказано зворотнє, - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За такого правового регулювання визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не вирішить спір про право, так само не вирішить і питання про захист прав та інтересів позивача. Натомість внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає , що в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити саме у зв`язку з неефективним способом захисту права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2025 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.