КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5895/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про усунення від права на спадкування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, та просив суд: усунути ОСОБА_2 від спадкування майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року, яке видано ОСОБА_2 на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року, яке видано відповідачу на 1/5 частку квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Зазначає, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 .

Зауважує, за життя ОСОБА_4 заповіт не складала. Вказує, він на момент смерті матері був неповнолітнім та вважався таким, що прийняв спадщину.

Вказує, окрім нього та його сестри ОСОБА_3 із заявою до нотаріуса також звернувся відповідач ОСОБА_2 як чоловік померлої.

Зазначає, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., відповідачу належить 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 належить 2/5 частки вищевказаної квартири, йому належить 2/5 частки вищевказаної квартири.

Наголошує, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., відповідачу належить 1/5 частка квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 належить 2/5 частки вищевказаної квартири, йому належить 2/5 частки вищевказаної квартири.

Вказує, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2020 року виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 2/15 частки даної квартири, а йому також належить 2/15 частки вказаної квартири.

Звертає увагу суду, що 27 грудня 2016 року між померлою та відповідачем було укладено шлюб. Зазначає, під час шлюбу з відповідачем померла ОСОБА_4 мала важке захворювання та потребувала постійного вартісного лікування. Наголошує, відповідач, в свою чергу, не мав постійного заробітку, часто зловживав спиртними напоями та чинив домашнє насильство у сім'ї. Так, вказує, жодних коштів для належного проживання та лікування ОСОБА_4 не надав.

Таким чином, позивач вважає за необхідне усунути від спадкування майна померлої ОСОБА_4 відповідача ОСОБА_2 .. Відтак, позивач був вимушений звернутися до суду задля врегулювання спірного питання у судовому порядку та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Зазначає, що він та його сестра ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідні частини наступних об`єктів нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 .

Так, вказує, вищевказані квартири були особистою приватною власністю померлої та не є спільною сумісною власністю відповідача та ОСОБА_4 ..

Наголошує, остання та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2016 року по 28 жовтня 2019 року.

Зазначає, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку вказавши, що матеріали справи не містять доказів, на які він посилається, а саме ухилення відповідача від надання допомоги померлій, яка мала тяжку хворобу та була у безпорадному стані, оскільки судом першої інстанції не було взято до уваги показання свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Так, апелянт вважає, що у судовому засіданні було доведено, що померла останні півроку свого життя знаходилася у безпорадному стані, а відповідач допускав бездіяльність, спрямовану на уникнення від обов`язку, як чоловіка ОСОБА_4 забезпечити підтримку та допомогу останній.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Волков С.А. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач у справі ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 215, 225, 227, 228).

Треті особи : ОСОБА_3 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) також до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 210, 211, 217, 218, 219, 220, 226, 229, 230)

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 48 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть.( а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_1 та 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 .

За життя ОСОБА_4 заповіт не складала. У встановлений строк позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Окрім нього із заявами до нотаріуса також звернулися дочка померлої ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 чоловік померлої.

27 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюбі, відповідно до якого прізвище дружини значиться як ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 24 квітня 1999 року, зазначено мати - ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 01 лютого 2007 року, зазначено мати - ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 1/5 частка квартири, ОСОБА_3 2/5 частки квартири, ОСОБА_1 2/5 частки квартири.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2020 року виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 1/5 частка квартири, ОСОБА_3 2/5 частки квартири, ОСОБА_1 2/5 частки квартири.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 серпня 2020 року виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., 1/3 частка квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 2/15 частки квартири, ОСОБА_1 2/15 частки квартири, свідоцтво про прав на спадщину на 1/15 частку квартири ще не видано.

Також із наданої суду копії спадкової справи № 1362/2019 від 12 листопада 2019 року заведеної після смерті ОСОБА_6 наданою суду Першою Київською державної нотаріальною конторою вбачається, що ОСОБА_7 , який є батьком померлої та ОСОБА_8 , яка є матір`ю померлої надали заяви до нотаріальної контори про відмову від свої частки спадщини на користь дітей померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду від 07 липня 2021 року у цивільній справі № 756/415/21в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року - залишено без змін. Постановою Верховного суду від 18 лютого 2022 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року залишено без змін.

Також суд першої інстанції врахував пояснення третьої особи ОСОБА_3 , допитаної як свідка, яка в судовому засіданні суду пояснила, що її мати мала тяжке захворювання та знаходилася в безпорадному стані та потребувала стороннього догляду та допомоги. Весь цей час вона, як донька допомагала та піклувалася про неї. Оскільки відповідач не надавав будь- якої допомоги, проживав окремо від неї.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснив, що його дружина товаришувала з померлою, яка неодноразово просила її про допомогу з розірванням шлюбу. Однак вчасно не змогла надати необхідні документи, оскільки мала тяжке захворювання, яке не давало їй можливості жити нормальним життям.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача в частині усунення від спадкування не підлягають задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу для усунення від спадкування, а саме ухилення відповідача від надання допомоги померлій, яка мала тяжку хворобу та була у безпорадному стані.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом видані відносно майна ОСОБА_4 є похідними від усунення від спадкування, тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 23.12.2020 у справі №209/4512/14-ц.

Під час розгляду справи суд першої інстанції установив, що за життя ОСОБА_4 мала тяжку хворобу. Також судом встановлено, що позивачем не доведено належними доказами ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_4 , а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги спадкодавиці) та того, що спадкодавиця потребувала допомоги саме від відповідача.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 дійсно потребувала сторонньої допомоги, а якщо потребувала - зверталася за такою допомогою до відповідача ОСОБА_2 , а останній ухилявся від її надання.

Так допитана у вказаній справі в якості свідка ОСОБА_3 , дочка померлої ОСОБА_4 дала пояснення, що її мати - спадкодавець у вказаному спорі дійсно мала тяжке захворювання та знаходилася в безпорадному стані та потребувала стороннього догляду та допомоги. Весь цей час вона, як донька допомагала та піклувалася про неї. Оскільки відповідач не надавав будь- якої допомоги, проживав окремо від неї.

Також із матеріалів справи вбачається, що за клопотання позивача у справі був допитаний свідок ОСОБА_9 , який пояснив, що його дружина товаришувала з померлою, яка неодноразово просила її про допомогу з розірванням шлюбу. Однак вчасно не змогла надати необхідні документи, оскільки мала тяжке захворювання, яке не давало їй можливості жити нормальним життям.

Так матеріалами справи підтверджено той факт що спадкодавець ОСОБА_4 дійсно перед смертю хворіла, що підтверджується виписками із медичних документів :

-виписки із медичної картки стаціонарної хворої №178318 ( Київська міська клінічна лікарня №8) із якої слідує, що дійсно ОСОБА_4 в період із 27 серпня 2019 року по 11 вересня 2019 року ( 15 днів) куди поступила в порядку надання швидкої допомоги у важкому стані. За наслідками проведеного лікування рекомендовано оперативне лікування за життєвими показаннями з метою усунення стенозу виходу із шлунку в умовах хірургічного відділення (а.с. 17,18).

- виписки №18366 стаціонарної хворої ОСОБА_4 ( Київська міська клінічна лікарня №8) із якої слідує, що дійсно в період із 12 по 25 вересня 2019 року (13 днів) перебувала на стаціонарному лікуванні де їй була призначена та проведена передопераційна терапія, стан хворої покращився незначно. Враховуючи важкий стан хворої, розповсюдженість процесу виконана гастроентеростомія з міжкишковим анастомозом по Брауну (16.09). 25 вересня 2019 року виписана та призначено спостереження та лікування хірурга, онколога, терапевта за місцем проживання. Консультація в Київському міському онкологічному центрі на предмет необхідності спеціального лікування (а.с. 24,25).

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Верховний Суд звернув увагу на те, що доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину (постанова від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та даючи аналіз наданим позивачем доказам, колегія суддів вважає, що хоч свідки у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердила факт того, що ОСОБА_4 тяжко хворіла, однак як вбачається із наданих медичних документів вказаний період охопив лише три місяці до її смерті. При цьому із матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_4 частину вказаного часу перебувала на стаціонарному лікуванні в Київська міська клінічна лікарня №8.

Належним та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 дійсно перебувала у безпорадному стані і з цього приводу зверталася за допомогою до відповідача у справі як чоловіка а він їй відмовляв в наданні допомоги матеріали справи не містять таких доказів.

При цьому із пояснень самого представник позивача у судовому засіданні вбачається, що померла була матеріально забезпечена, а допомогу їй надавала донька - третя особа у справі ОСОБА_3 .

Таким чином, встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 вчиняв умисні дії чи бездіяльність, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю під час тяжкої хвороби, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував докази, які підтверджують тяжку хворобу спадкодавиці та не відобразив це у рішення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки представник позивача помилково вважає, що наявність тяжкої хвороби є підставою для усунення від спадкування, оскільки позивач не враховує, що доведення безпорадного стану стосується лише у разі каліцтва.

Так, наявність в матеріалах справи медичної документації підтверджують наявність у ОСОБА_4 тяжкої хвороби та поряд з цим такі докази не вказують на те, що наявність тяжкого захворювання свідчить про безпорадний стан спадкодавця. Більше того, позивачкою не доведено сукупності всіх обставин, які обов`язковими для усунення від спадкування, а саме обставин ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що суд не відобразив в рішенні суду показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не спростовують висновку суду про недоведеність позовних вимог, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Оскільки позивачем не доведено сукупності всіх обставин, які є обов`язковими при вирішенні спору про усунення від спадкування, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв