Унікальний номер справи 356/722/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6861/2025
Головуючий у суді першої інстанції Р. М. Лялик
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

11 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Березанська міська рада Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Лялик Р. М., в примішенні Березанського міського суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Березанської міської ради Київської області про переведення прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Бобровицького управління юстиції Чернігівської області 01.03.2003 видано свідоцтво про одруження НОМЕР_1 . Спочатку вони з дружиною проживали у м. Бобровиця Чернігівської області, а у 2007 році переїхали на постійне місце проживання до м. Березань Київської області, так як дружина отримала у власність за заповітом своєї матері ОСОБА_3 , 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину будинку отримав по заповіту брат дружини ОСОБА_4 , який помер у 2014 році. На підставі рішення Березанської міської ради від 19.10.2007 року № 235-16-V дружина отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:011:0040 для ведення особистого селянського господарства. Оскільки розмір житлової площі будинку складав 20, 40 кв.м., що унеможливлювало спільне проживання двох сімей, він з дружиною вирішили побудувати новий жилий будинок по сусідству із старим, на земельній ділянці площею 0, 1589 га. Дружина займалася оформленням документації, а він здійснював будівництво нового жилого будинку. Проте ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина померла, не встигнувши узаконити майнові права на нове домоволодіння. Також виявилося, що земельна ділянка була надана його дружині не для будівництва житла, а для ведення особистого селянського господарства.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2019, державний нотаріус Березанської міської державної нотаріальної контори посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України, після смерті дружини йому надано у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 1039 га, кадастровий номер: :03:011:0088, за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, йому передано у власність земельну ділянку у розмірі 0, 03463 га. При оформленні документації права власності на майно після смерті дружини виникли труднощі, так як введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та державної реєстрації права власності на нього почали вимагати дві дочки дружини від іншого шлюбу, які подали позовну заяву до Березанської міської ради про переведення прав та обов`язків забудовника на них, в порядку спадкування.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 16.11.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.02.2022, відмовлено у задоволенні позову через відсутність будь-якої участі у будівництві нового житлового будинку. З моменту закінчення будівництва будинку минуло понад три роки, але крім зазначених вище осіб більше ніхто не пред`явив вимоги про визнання у якості забудовника. У липні 2022 року позивачу було надано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під літерою «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 109, 70 кв.м. При цьому відсутні будь-які порушення будівельних норм і правил та не встановлено порушень прав інших осіб. Не було жодної скарги з боку сусідів чи інших громадян міста Березань стосовно збудованого будинку.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд постановити рішення, яким перевести на нього всі права та обов`язки забудовника жилого будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер якої :03:011:0088, виділеній під забудову ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Березанської міської ради Київської області про переведення прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не враховано, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом держаний нотаріус Березанської міської державної нотаріальної контори посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України, 06.03.2019 особисто ОСОБА_1 надано у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1039 га, з кадастровим номером :03:011:0088, на якій і було побудовано новий житловий будинок. Суду було повідомлено про передачу у власність позивачу земельної ділянки у розмірі 0, 03463 га, на якій збудовано новий житловий будинок, а тому ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку діють вимоги Глави 27 ЦК України. Наголосив на тому, що звернувся до суду із позовними вимогами не про визнання права власності на нерухоме майно, а про визнання прав забудовника в порядку спадкування.

ОСОБА_1 вказав, що у 2022 році було завершене будівництво нового житлового будинку, встановивши правомірність будівництва 18 липня 2022року на ім`я позивача було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 109,70кв. м.

Однак відповідечем роз`яснено, що позивач не матиме жодних прав щодо новозбудованого житлового будинку доки у встановленому порядку судом не будуть вирішені його права та обов`язки як забудовника в порядку спадкування.

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача відповідач не скористався.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Поштове відправлення повернулося до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від позивача не надходило.

Відповідач Березанська міська рада Київської області у судове засідання суду апеляційної інстанції явку свого представника не забезпечила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином (судову повістку про виклик до суду доставлено до електронного кабінету відповідача 24.03.2025, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції суду), причини неявки суду невідомі. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від відповідача не надходило.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи (їх представиників), оскільки дійшов висновку, що у даній справі неявка сторін не перешкоджає її розгляду.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 09.04.2025 через неявку учасників справи (їх представників) в судове засідання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першоюстатті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.03.2003 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 01.03.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 12.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 972371, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 1589 га, у межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 08.09.2017 Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 173, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2019, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 245, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1952 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її: - чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований в Київській області у АДРЕСА_1 - на 1/3 частку спадщини; - дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована в АДРЕСА_2 - на 1/3 частку спадщини; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрована в Київській області у АДРЕСА_1 - на 1/3 частку спадщини.

Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається із земельної ділянки, площею 0, 1039 га, в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:011:0088.

Вказана земельна ділянка належала померлій: 1/2 частка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 150504, виданого Березанською міською радою 07.07.2011, на підставі рішення виконкому Березанської міської ради № 235-16-V від 19.10.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №00124; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Березанською міською державною нотаріальною конторою Київської області 01.04.2016 за реєстровим номером 569.

Державна реєстрація права власності 1/2 частки земельної ділянки за померлою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 01.04.2016 державним реєстратором Березанської міської державної нотаріальної контори Київської області Тищенко Н. В., номер витягу 56500859, номер запису про право власності 13983833, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04.

Цільове призначення земельної ділянки: 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Експлікація земельних угідь: рілля 0, 1039 га.

На дану земельну ділянку, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-017 від 08.11.2017, № НВ 016 від 10.02.2016, виданих державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відомості про обмеження у використані земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженою Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, не зареєстровані.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки видано ОСОБА_1 . Право власності на 1/3 частку земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 16.11.2021 у справі №356/81/21 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову до Березанської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_1 , про переведення прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування.

У цивільній справі №356/81/21 судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок про те, що встановити чи було побудовано новий житловий будинок, права забудовника на який просять перевести на них ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в порядку спадкування, не є можливим, оскільки позивачами не надано жодних доказів на підтвердження здійснення спадкодавицею ОСОБА_2 будівництва такого будинку, отримання нею необхідних, передбачених законодавством дозволів, що стало підставою для відмови у задоволенні позову спадкоємців померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є дочками ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 за життя не закінчила будівництво будинку, будинок розташований на належній їй на праві власності земельній ділянці в АДРЕСА_1 , в експлуатацію будинок не введений.

ОСОБА_1 надано суду копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , виготовлений 19.07.2022, із схемою розташування будівель та споруд в АДРЕСА_1 та планом будинку садибного типу, літера «А» - житловий будинок в Київській області у АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просив суд перевести на нього усі права та обов`язки забудовника житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, виділений його дружині, яка померла, посилаючись на те, що новий житловий будинок було побудованопо сусідству із старим будинком, розташованим на земельній ділянці площею 0,1589 га. Він займався будівництвом, а його дружина займалася оформленням документації, проте померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ввести будинок в експлуатацію не встигла.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановити, чи було побудовано новий житловий будинок, права забудовника на який просить перевести на нього позивач в порядку спадкування ісля смерті дружини, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження здійснення спадкодавицею ОСОБА_2 будівництва такого будинку, отримання нею необхідних, передбачених законодавством дозволів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами справи з огляду на наступне.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно достатті 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Діти померлої ОСОБА_2 (які є спадкоємцями померлої матері) до участі у даній справі позивачем не залучені, не дивлячись на те, що вони прийняли спадщину після смерті матері та також претендували на права забудовника даного будинку.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку.

З огляду на зазначене, для отримання права на спадкування на об`єкти нерухомості, земельну ділянку безумовною підставою є належність такого майна на праві власності спадкодавцю. Відповідно, майно, що не належало спадкодавцю за життя, право власності на яке не було оформлено у визначеному законом порядку, не може входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. При вирішенні спорів про спадкування позивачем повинна бути доведена належність спірного майна, набуття права власності спадкодавцем у встановленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Забудовник (замовник)- це особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення, реконструкції) об`єкта містобудування.

Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Таким чином, для спадкування прав забудовника спадкодавець за життя повинен набути у встановленому законодавством порядку право на забудову земельної ділянки та отримати документи дозвільного характеру для проєктування будівництва й виконання будівельних робіт.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що будівництво спірного будинку здійснювалось ним разом з дружиною на належній їй на праві власності земельній ділянці, 1/3 частину якої він успадкував за законом, проте дозволу на будівництво житлового будинкуподружжя не отримувало, цільове призначення земельної ділянки не надавало права на будівництво на ній будинку. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва будинку.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проєктної документації або порушення будівельних норм і правил призводить до визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають ні особи, які здійснили це будівництво, ні їхні спадкоємці. Таке майно не є об`єктом права власності, воно не може входити до складу спадкового майна.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК Українина сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що спадкодавцю у встановленому законом порядку на підставі рішення виконкому Березанської міської ради №235-16-V від 19.10.2007 була виділена земельна ділянка (кадастровий номер земельної ділянки :03:011:008) для ведення особистого селянського господарства.

Цільове призначення вказаної земельної ділянки не змінювалося.

Дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :03:011:008, площею 0, 1589 га, ОСОБА_2 не видався.

Так, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про переведення на нього усіх прав та обов`язків забудовника у порядку спадкування, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :03:011:008, площею 0, 1589 га, здійснювалось спадкодавцем за життя відповідно до положень чинного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували виділ ОСОБА_2 земельної ділянки, на якій проведено будівництво, для будвіництва та обслуговування житлового будинку. Позивачем не надано суду достовірних доказів, які б могли підтвердити видачу дозволу та складання проєктної документації на будівництво спірного домоволодіння.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що новозбудований житловий будинок по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер :03:011:008, площею 0, 1589 га, не належав спадкодавцю за життя, право власності на нього не було оформлено у визначеному законом порядку, будівництво будинку належним чином оформлено не було, а тому такі права забудовника не можуть входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування.

Ураховуючи встановлені обставини, до складу спадщини могло входити лише право на матеріали та конструктивні елементи будинку, оскільки на момент смерті спадкодавця спірний будинок належним чином не введений в експлуатацію та право власності на нього не було належним чином оформлено. Проте, такі обставини позивачем не доводилися, судом не встановлювались, відповідні вимоги ним не пред`являлися.

Доводи апеляцйної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі позивача, відсутні.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним позивачем у позові, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, а саме про те, що позивачем не доведено, що будівництво будинку спадкодавцем здійснювалося згідно із законом.

Отже, суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про переведення прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц, від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна