Справа №705/5067/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Романової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Уманської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування зазначивши наступне.

20.08.2013 вони з відповідачем уклали шлюб, у якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося і з 2015 року вони припинили шлюбні відносини, а тому рішенням Глухівського міськрайонного суду від 30.03.2016 шлюб між ними було розірвано. Донька залишилася проживати з нею та повністю перебуває на її утриманні.

У період шлюбу, з вини відповідача між ними часто виникали сварки, свідком яких була дитина, у зв`язку з чим вона стала більш знервованою та неспокійною, що і стало причиною їх розлучення. Вони з донькою, після розірвання шлюбу, залишилися проживати у належному їй будинку, а згодом переїхали у м. Умань де придбала квартиру АДРЕСА_1 , де вони і проживають станом на зараз. Вона офіційно працевлаштована, донька навчається в Уманській гімназії.

Так як відповідач після розлучення проживав в Уманському районі, то вона вважала, що він буде мати можливість часто спілкуватися з дитиною, але відповідач за цей час не приїздив до доньки жодного разу, не цікавився її життям та ігнорує будь-які її потреби.

На сьогодні у неї постала нагальна потреба у визначенні місця проживання дитини, оскільки відповідно до чинного законодавства зареєструвати місце проживання своєї дитини вона може лише за письмовим дозволом батька, які він не надає та не обґрунтовує свою відмову. Окрім того, вона не має можливості змінити місце реєстрації ні своє, ні своєї меншої доньки, оскільки діти мають бути зареєстровані там де зареєстрована мати.

02.09.2024 вона звернулася із заявою до виконавчого комітету Уманської міської ради про реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання, але їй було відмовлено, в зв`язку з тим, що відсутній письмовий дозвіл батька.

Її донька проживає з нею, вона утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тому, діючи в інтересах дитини, і звернулася до суду з цим позовом.

Просить суд визначити місце проживання її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації матері.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, до суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляв.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей підтримує.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку. Актовий запис про народження № 1084.

Згідно рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2016, яке набрало законної сили 13.04.2016, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який був зареєстрований 20 серпня 2013 року, актовий запис № 514.

В подальшому позивач, 25 червня 2016 року одружившись з ОСОБА_7 , змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Від вказаного шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), чоловік позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України НОМЕР_5 та довідкою про реєстрацію місця проживання № 118/16-50 від 23.04.2021.

Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані її діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади сформованим 16.08.2023 за № 2023/006433638, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Ладижинською сільською радою 23.04.2021 за № 120/16-50.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 12.02.2023, посвідченого Черповицькою І.Ю., приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 449, позивач ОСОБА_1 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та набула право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав сформованим 20.02.2023 за № 323436931.

02.09.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Уманської міської ради із заявами про реєстрацію місця проживання її та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_11 у придбаній нею квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, згідно довідок Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області, виданих 03.09.2024 за № 74 та 73 відповідно, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є учнями цієї навчальної установи.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_12 , складеного 05.12.2024, службою у справах дітей Уманської міської ради на ухвалу суду, встановлено, що ОСОБА_1 , 1988 року народження, та ОСОБА_2 , 1989 року народження, перебували у шлюбі. Стосунки між батьками не склалися, тому рішенням Глухівського міськрайонного суду від 30.03.2016 шлюб було розірвано і після розлучення донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_1 , яка її повністю утримує. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 з донькою залишилася проживати в помешканні матері, а згодом мати з дитиною переїхали до м. Умані та придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Мати офіційно працевлаштована, а донька навчається в Уманській гімназії № 7.

Зі слів ОСОБА_1 , батько участі у вихованні, навчанні, житті дитини не бере. Останнє місце проживання батька: с. Текуча, Уманського району, Черкаської області.

Відповідно до інформації, яка надана службовою у справах дітей Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 18.10.2024 № 253/01-11 батько дитини ОСОБА_2 не зареєстрований та не проживає в с. Текуча, Уманського району, Черкаської області і місце його перебування невідомо.

В акті оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 від 20.11.2024, складеного фахівцями соціальної роботи управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, зроблено висновок, що мати здатна забезпечити потребу дитини в повному обсязі.

В ході бесіди з матір`ю її було ознайомлено з ст. ст. 141, 157, 158, 160 СК України, де вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо утримання, виховання своїх дітей. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Враховуючи вищевикладене, захищаючи права дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради вважає за доцільне проживання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державною.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 Конвенції ООН).

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного й гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена у ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої або малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Місце проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи, що позивач займається вихованням дочки, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням дитини, незацікавленості батька у житті доньки, суд вважає, що на цей час проживання ОСОБА_3 , 2013 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання доньки разом з матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з донькою та прийняття участі у її вихованні.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Уманської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини можуть бути порушені, судом не встановлено.

Отже, висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням досліджених доказів по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні сумніви щодо достовірності встановлених обставин, а тому, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, при цьому враховуючи інтереси дівчинки, а також те, хто з батьків виявляє більшу увагу і турботу про неї, її вік, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, суд приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання неповнолітньої дочки сторін з матір`ю.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, але позивач у своєму позові питання щодо розподілу судових витрат не ставить.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 05.03.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський