Справа № 182/6782/24
Провадження № 2/0182/1356/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна, до Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 у період з 22.08.2007 року по 26.08.2024 року знаходилась у трудових відносинах з Нікопольською гімназією №24 Нікопольської міської ради. 26.08.2024 року вона була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №51-к/тр від 13.08.2024 року. Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції. З даним наказом позивач не була ознайомлена, його копію не отримувала. Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Про розмір нарахованих сум позивач дізналась лише 29.08.2024 року, коли кошти надійшли на її розрахунковий рахунок. Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 нараховано: 1288,67 грн. вчитель біології старші класи (10-11) 5,00 год.; 4123,74 грн. вчитель біології старші класи (5-9) 16,00 год.; 773,20 грн. вчитель Інклюзія старші класи (5-9) 3,00 год.; 1855,68 грн. надбавка Постанова №928; 154,64 грн. - доплата за інклюз. групу. Інклюзія старші класи (5-9); 302,29 грн. надбавка (педпрестиж); 927,84 грн. премія ст. 57; 57,53 грн. - індексація доходу (нагр). ОСОБА_1 була виплачена при звільненні грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на неї обов`язків у розмірі 10% від посадового окладу у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень на момент її звільнення за підрахунками розрахункового та планового відділів Централізованої бухгалтерії Відділу освіти та науки Нікопольської міської ради. Розмір даної винагороди склав 927,84 грн.

Позивачка не погоджується з даним фактом, та зазначає, що станом на 31.08.2024 року залишок асигнувань на вказаний період складає: заробітна плата 1 738 320,13 грн., нарахування на оплату праці 617 318,81 грн. Згідно витягу з протоколу наради керівників закладів загальної середньої освіти від 18.09.2024 року №1, річний розмір субвенції з держаного бюджету на виплату заробітної плати педагогічним працівникам закладів загальної середньої освіти міста становив 209 млн. 631 тис. 800 грн., за 8 місяців 2024 року використано 133 млн. 013 тис. 661 грн., залишок становить 76 млн. 618 тис. 139 грн., тобто вбачається економія фонду заробітної плати. Крім того, позивачка звертає увагу суду на те, що копії наказу від 23.08.2024 року №55-к/тр «Про внесення змін до наказу», надані як додатки до листа №633 від 18.09.2024 року та до листа №182 від 18.10.2024 року, мають розбіжності у вступній частині, а саме: «У зв`язку з недостатністю кошторисних призначень» та «У зв`язку з недостатністю кошторисних призначень та п.1 ст. 57 ЗУ «Про освіту»» відповідно.

Враховуючи викладене, позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, та просить суд стягнути з нього на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8 350,56 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було встановлено строк для надсилання (надання) до суду відзиву на позовну заяву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.79-80).

13.01.2025 року, скориставшись своїм правом, відповідач направив до канцелярії відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне. Встановлення щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків педагогічними працівниками в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці) є правом установ і закладів освіти, тобто прийняття даного рішення є автономією закладу освіти та віднесено до дискреційних повноважень їх керівників. Відповідач діяв відповідно до умов передбачених трудовим законодавством, відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року №102 за погодженням з Міністерством праці, Центральним комітетом профспілки працівників освіти і науки України, Міністерством фінансів. Відповідно до підпункту 5 пункту 4 наказу Міністерства освіти та науки України від 26.09.2005 року №557 (зі змінами), розробленого згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298, керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надано право затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи. Позивачем не обґрунтовано думку, чому їй має бути виплачена винагорода саме у розмірі посадового окладу, тобто максимальна, враховуючи, що на момент її звільнення навчальний рік 2024-2025 року не наступив. А отже, виплату ОСОБА_1 грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% при звільненні проведено відповідно до діючих норм законодавства України та в межах фонду заробітної плати, затвердженої в кошторисах доходів і видатків. Твердження позивача про те, що вона не була ознайомлена із наказом про звільнення не відповідає дійсності, що підтверджується її підписами в самому наказі та в книзі видачі трудових книг. Крім того, долучені позивачем помісячний розмір асигнувань загального фонду Державного бюджету на 2024 рік, інформація щодо використання освітньої субвенції на період з 01.01.2024 року по 31.08.2024 року, аналіз фінансування установ Відділу освіти і науки станом на 31.08.2024 року, протокол наради керівників закладів загальної середньої освіти від 18.09.2024 року № 1 містять інформацію про фінансування усіх закладів освіти міста Нікополя, а не окремо відповідача, а тому не можуть дути належними доказами по даній справі. Відповідач також звертає увагу суду, що оплата праці педагогічних працівників Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради здійснюється за рахунок освітньої субвенції на виплату заробітної плати педагогічним працівникам. Відповідач складає кошторис на рік. Так, згідно довідки, наданої централізованою бухгалтерією Відділу освіти та науки, загальний обсяг кошторисних призначень Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради на 2024 рік склав 11 832 851,00 грн., фактично використано за рік 11 923 670, 73 грн., недостатність кошторисних призначень на 2024 рік склала 90 819,73 грн.

З наведених вище підстав відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Нікопольською гімназією №24 Нікопольської міської ради. 26.08.2024 року вона була звільнена з посади вчителя біології за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №51-к/тр від 13.08.2024 року (а.с.48,107). Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції.

Наказом №55-к/тр від 23.08.2024 року у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень внесено зміни до наказу №51-к/тр від 13.08.2024 року та викладено наказ в такому формулюванні: «Надати ОСОБА_1 вчителю біології грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції» (а.с.40). В копії даного наказу, долученої до листа Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради №182 від 18.10.2024 року, причиною внесення змін до наказу зазначено: «У зв`язку з недостатністю кошторисних призначень та п.1 ст.57 Закону України «Про освіту»… у розмірі до одного посадового окладу» (а.с.58).

Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України Про оплату праці та Кодекс законів про працю України.

Згідно з ст. 94 Кодексу Законів про Працю України (далі по тексту КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 21 цього Закону передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Згідно приписів ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Так, у пункті 23 рішення ЄСПЛ по справі «Кречко проти України» від 08.11.2005 року (заява №63134/00) зазначено, що «в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положенні є чинними».

Згідно висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-2790цс16 (постанова ВСУ від 15.05.2017 року у праві №755/22151/15-ц, ч.4 ст.97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Предметом спору в даній справі є невиплата ОСОБА_1 при звільненні щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків педагогічним працівникам в розмірі 100% посадового окладу.

Державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам визначені у ст. 57 Закону України «Про освіту», зокрема, педагогічним і науково-педагогічним працівникам гарантовано виплату надбавок за вислугу років, допомоги на оздоровлення при

наданні щорічної відпустки, а педагогічним працівникам ще й надання щорічної грошової винагороди за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків. Порядок надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2000 N 898 ( 898-2000-п ) (далі по тексту Порядок).

Так, в пунктах 2-5 даного Порядку зазначено, що щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці. Щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом і може включати в себе додаткові критерії, крім визначених у пункті 2 цього Порядку, з урахуванням специфіки навчального закладу чи методичної установи. Щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам - за погодженням з організацією вищого рівня. Розмір щорічної грошової винагороди не може перевищувати одного посадового окладу (ставки заробітної плати) з урахуванням підвищень.

Нарахування позивачу заробітної плати здійснювалось на підставі Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, яка затверджена наказом Міністерства освіти від 15.04.93 р. №102 за погодженням Міністерства праці, Центрального комітету профспілки працівників освіти і науки України, Міністерства фінансів (далі по тексту Інструкція). Пунктом 3 розділу І даної Інструкції установам і закладам освіти надано право вирішувати такі питання в галузі організації оплати праці: затверджувати структуру й штати, встановлювати посадові оклади й ставки заробітної плати згідно з розрядами Єдиної тарифної сітки, визначеними цією Інструкцією, без дотримання середніх окладів і без урахування співвідношень чисельності керівників і спеціалістів у межах утвореного в установленому порядку фонду заробітної плати (фонду оплати праці); встановлювати надбавки за високі творчі й виробничі досягнення залежно від особистого внеску кожного працівника в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 наказу Міністерства освіти та науки України від 26.09.2005 року №557 (зі змінами), розробленого згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298, керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надано право затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи.

Крім того, позивач в своєму позові посилається на колективний договір.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі законодавчих та інших нормативних актів, колективних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, між директором та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24 був укладений колективний договір, 19.05.2021 року схвалений загальними зборами трудового колективу комунального закладу «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24» (а.с.10-37). 26.05.2022 року КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24» перейменовано в Нікопольський ліцей №24 Нікопольської міської ради, а 24.08.2023 року в Нікопольську гімназію №24 Нікопольської міської ради.

Відповідно до пункту 5.1.13 Колективного договору директор зобов`язується надавати педагогічним працівникам закладу щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень (п. 8.3.1 Галузевої угоди).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що виплата щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків працівнику освіти віднесено до дискреційних повноважень керівника навчального закладу. Розмір даної щорічної грошової допомоги не може перевищувати розміру одного посадового окладу, а її нарахування передбачено Порядком надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2000 N 898 ( 898-2000-п ). В свою чергу, в пункті 5.1.13 Колективного договору також зазначено, що щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу в межах кошторисних призначень.

Так, згідно наказу №55-к/тр від 23.08.2024 року ОСОБА_1 було надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавок за рахунок освітньої субвенції у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень. На підтвердження даного факту, відповідачем надано довідку централізованої бухгалтерії Відділу освіти ти науки Нікопольської міської ради, згідно якої загальний обсяг кошторисних призначень Нікопольської гімназії №24 на 2024 рік склав 11 832 851,00 грн., фактично використано за рік 11 923 670, 73 грн., недостатність кошторисних призначень на 2024 рік склала 90 819,73 грн. (а.с.108).

Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір преміювання конкретного працівника залежить від особистого внеску у загальні результати роботи закладу. Колективна премія розподіляється між членами колективу. Такий розподіл здійснюється з використанням коефіцієнта трудової участі кожного члену колективу у досягнутому результаті та рівня кваліфікації робітника. Наказ при преміювання працівника не потребує погодження з профспілковим комітетом, оскільки розробляється на основі Колективного договору, який профспілковий комітет погодив. Крім того, преміювання здійснюється за наявності достатньої суми коштів, закладених у кошторис доходів і видатків, та економії фонду заробітної плати.

Надані позивачем помісячний розмір асигнувань загального фонду Державного бюджету на 2024 рік, інформація щодо використання освітньої субвенції на період з 01.01.2024 року по 31.08.2024 року, аналіз фінансування установ відділу освіти і науки станом на 31.08.2024 року, протокол наради керівників закладів загальної середньої освіти від 18.09.2024 року № 1, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки містять інформацію про фінансування усіх закладів освіти міста Нікополя, а не окремо Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради. Крім того, суду зазначає, що зазначена в даному протоколі сума в 76 млн. 618 тис 139 грн. є залишком річного розміру субвенції з державного бюджету на виплату заробітної плати педагогічним працівникам закладів середньої освіти міста станом на вересень 2024 року, тобто це є залишком фонду заробітної плати ще на 4 місяці 2024 року для педагогічних працівників усіх закладів освіти міста Нікополя, а тому не може вважатись економією фонду заробітної плати станом на серпень 2024 року. Позивачем не доведено, що станом на серпень 2024 року дана економія існувала.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що відповідач здійснив виплату щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків в розмірі 10% від посадового окладу, діючи в межах норм законодавства України та в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів та видатків. В свою чергу, позивачкою не доведено її право на отримання даної грошової винагороди в максимальному розмірі. А отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.94КЗпП України, ст.ст.2,5,15,21,22 ЗУ «Про оплату праці», ст. 57 ЗУ «Про освіту», ст.ст.2,4,10,12,13,76,77,78,82,89,137,

141,263 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бардадим Ольга Костянтинівна, до Нікопольської гімназії №24 Нікопольської міської ради про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Суддя: О. В. Рунчева