Справа № 499/57/24
Номер провадження 2/508/16/25
У Х В А Л А

14 квітня 2025 року селище Миколаївка

Суддя Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С., розглянувши у порядку письмового провадження в селищі Миколаївка Березівського району Одеської області заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді по цивільній справі № 499/57/24 за первісним позовом Акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого обсягу природного газу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, скасування актів про припинення газопостачання та відновлення газопостачання,

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за первісним позовом Акціонерного товариства «Одесагаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого обсягу природного газу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, скасування актів про припинення газопостачання та відновлення газопостачання.

09.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про відвід судді, в якій зазначає, що суддя Банташ Д.С. не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу на підставі п. 5 ст. 36 ЦПК України, відповідно до якого суддя не може розглядати справу та підлягає відводу, якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Ознайомившись зі змістом заяви про відвід судді, суддя приходить до висновку про наявність підстав для залишення її без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Згідно положень статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід судді Банташ Д.С. вбачається, що наведені заявницею підстави відводу є тотожними тим, що були викладені останньою в поданих раніше заявах про відвід судді Банташ Д.С., а саме заяви про відвід судді від 04.02.2025 року, 11.02.2025 року та від 13.03.2025 року. В кожній заяві про відвід судді заявниця посилається на те, що поведінка судді та прийняті ним в процесі судочинства рішення «викликають сумнів в неупередженості та обєктивності судді та надають підстави сумніватися у винесенні законного та справедливого рішення по справі».

Разом з тим, проаналізувавши викладені в доводах заявниці заявах про відвід судді Банташ Д.С. від 04.02.2025 року, 11.02.2025 року, 13.03.2025 року та 09.04.2025 року вбачається, що кожен заявлений відвід заявниця аргументувала незгодою з тим чи іншим прийнятим в процесі судочинства рішенням судді. Наприклад, в заявленому від 09.04.2025 року відводі заявниця посилається на те, що: «03.04.2025 року відбулося судове засідання по вищевказаній справі, на якому суддя Банташ Д.С. поводив себе таким чином, що черговий раз викликав сумнів в неупередженості та необєктивності судді, а саме: не беручи до уваги аргументи та підстави, викладені в клопотанні про зупинення провадження по справі відмовив у його задоволенні, чим порушив мої права, передбачені ЦПК України, оскільки позбавив мене права на виявлення, встановлення та надання доказів, які мають вирішальне значення для розгляду справи та винесення справедливого і законного рішення».

Окрім того, в заявленому від 09.04.2025 року відводі судді Банташ Д.С. наведені підстави заявниці зводяться до оцінювання останньою належного чи неналежного застосування суддею Банташ Д.С. норм матеріального та процесуального права при складенні тексту Ухвали суду від 03.04.2025 року, яка була винесена за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , висловлені в неодноразових заявах про відвід судді Банташа Д.С. фактично зводяться до незгоди заявниці з процесуальними рішеннями, винесеними суддею Банташ Д.С. в рамках розгляду справи за вищезазначеним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

З приводу доводу заявниці про те, що «Суддя Банташ Д.С. не звертає увагу ні на чинне законодавство України, ні на Практику Верховного Суду України (при цьому кожного разу вказуючи та користуючись тим, що винесена ним ухвала не може бути оскаржена окремо від рішення суду!!!», слід зазначити наступне.

Законність та обґрунтованість рішень і ухвал суду першої інстанції в цивільному судочинстві України забезпечується системою численних процесуальних гарантій, в тому числі принципами цивільного процесуального права.

Апеляційне оскарження і перевірка рішень та ухвал суду першої інстанції, що не набрали чинності (законної сили), як процесуальна гарантія захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін, інших осіб, які брали участь у розгляді справ, зміцнення законності і виконання завдань цивільного судочинства досягаються реалізацією ними права на оскарження судових актів і перевіркою судом апеляційної інстанції їх законності й обґрунтованості шляхом повторного розгляду справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Окрім того, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 293 ЦПК).

Таким чином, ОСОБА_1 використовує незгоду з винесеними суддею Банташ Д.С. процесуальними рішеннями як підставу для неодноразових заявлень відводу судді, порушуючи приписи ч. 4 ст. 36 ЦПК України (незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу).

Окрім того, з приводу доводів заявниці: - «Всі ці порушення є зловживанням суддею Банташ Д.С. своїм становищем, який користуючись ним ще більше почав нехтувати моїми правами та ще більше порушує вимоги чинного законодавства України!!!»; «Суддя Банташ Д.С. чинить самосуд!»; - «Суддя Банташ Д.С. чинить самоправство…»; - «Суддя Банташ Д.С. нехтує правами сторони судового процесу, порушує усі можливі принципи та визначені законодавством норми, яким повинен відповідати суддя, якимось чином вже встановив та зібрав усі докази по справі і мабуть вже готовий до винесення рішення!!!!!!»; - «Суддя Банташ Д.С. не відповідає займаній посаді та порочить імя судової влади взагалі!!!!!»; - «Суддя Банташ Д.С. неналежно виконує свої обовязки…»; - «Суддя Банташ Д.С. зловживаючи своїм становищем, навмисно порушує мої законні права…»; - «…в свою чергу свідчить про, на мою думку, зацікавленість у вирішенні справи певним чином…»; - «…самоправство, зловживання та наслідок безкарності!!!!!», слід зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21 (провадження № 11-64заі21) вказано, що: «у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19). Їхня наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 КАС України (повернення, залишення без розгляду заяв, скарг, клопотань)».

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 та № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Заявник у заяві про самовідвід використовує вислови, спрямовані на надання суб`єктивної характеристики судді.

Застосовані висловлювання не спрямовані на виконання завдань цивільного судочинства. Подання таких заяв є виявом неповаги до суду та інших осіб, а отже як наслідок - зловживанням процесуальними правами у розумінні статті 44 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Такаж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 754/14783/17 від 16.02.2023 року

Суд окремо звертає увагу ОСОБА_1 на її обов`язок передбачений п. 1 ч. 2 статті 43 ЦПК України виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, та наголошує на необхідності, під час складання процесуальних документів, які остання подає до суду, уникати використання образливих висловів, які не можуть бути застосовані у офіційно-діловому стилі мовлення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином, систематичне (4 рази) заявлення ОСОБА_1 відводу головуючому судді свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами як сторони цивільного провадження.

Зважаючи на вищевикладене, суд оцінює дії ОСОБА_1 , які виразилися у черговому (вчетверте) заявлені завідомо безпідставного та необґрунтованого відводу, такими, що направлені на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, відтак - зловживанням вказаною особою її процесуальними правами.

Частинами 3 та 4 статті 44 ЦПК України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Таким чином заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді від 09.04.2025 року підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 44, 143-148 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 від 09.04.2025 року про відвід головуючого судді Банташ Д.С., залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 14.04.2025.

Суддя Дмитро БАНТАШ