Справа № 466/7464/24
Провадження № 2/466/554/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судового засідання Пукшина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

15 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій просить:

- визнати об`єктом спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2003 року. У шлюбі народилася дитина: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є повнолітньою.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2014 року, справа №302/1108/14-ц, шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу №249 від 12.02.2012 року ними придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 41,3 кв.м. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не бажає зареєструвати за нею 1/2 частки спірного майна змушена звернутися до суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.07.2024 року справу номер 466/7464/24 передано до розгляду судді Донченко Ю.В.

На підставі розпорядження №207 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 29.11.2024 справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано на перерозподіл.

29.11.2024 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 справа 466/7464/24 (провадження № 2/466/2282/24) розподілена на розгляд судді Невойту П.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року).

Ухвалою від 02.12.2024 року суд прийняв справу №466/7464/24 до розгляду та призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою від 17.12.2024 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду.

Учасники в судове засідання не прибули.

12.08.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що погоджується із позовними вимогами. 09.12.2024 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а 06.01.2025 року доповнення до відзиву, в яких підтримав доводи викладені у відзиві.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.07.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано /арк.спр. 10/.

На підставі договору купівлі-продажу №249 від 13.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 41,3 кв.м.), що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №386168635 від 09.07.2024 року /арк.спр. 6,16-19/.

Таким чином, з вищевказаного витягу вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була придбані у 2012 році, тобто під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 163 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана подружжям у період шлюбу, таке майно є їх спільною сумісною власністю, а частки сторін є рівними.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007року № 11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або з реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Якщо вважати, що частки у майні придбаному у шлюбі є рівними, то частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - становить 1/2.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 .

У зв`язку із задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений нею судовий збір в розмірі 12 376,20 грн., що підтверджується квитанцією № 8ХАН-99А3-А2ТМ-ТСТ2 від 13.07.2024 року.

Керуючись ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 12 376,20 грн (дванадцять тисяч триста сімдесят шість грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 Повний текст рішення виготовлений 07.042025 року

Суддя П. С. Невойт