РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Майдан С.І.,

за участю секретаря: Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги обґрунтував тим, що 19.05.2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №804/6/05/2008/840к/3040, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 41520,00 дол. США, строком до 19.08.2023 року, на умовах щомісячної виплати заборгованості за кредитом з процентною ставкою за користування кредитними коштами 14,99% річних, що передбачено п.п. 1.1, 1.3.1, 1.4 Кредитного договору. Кредитний договір укладено в простій формі, нотаріально не посвідчено. 21.07.2020 року між банком, який на той час змінив найменування на ПАТ КБ «Надра», та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимог, згідно якого до останнього перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором. 14.12.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4645 про стягнення з позивача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором станом на 07.12.2021 року у сумі 1 381 616, 12 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 143 572,09 грн, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 238 044,03 грн, а також 1700 грн плати за вчинення виконавчого напису. 21.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем Олександром Миколайовичем на підставі виконавчого напису та заяви товариства від 13.01.2022 року, винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження №68259538; про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; про стягнення з боржника основної винагороди; про арешт коштів боржника. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О.М. перебуває виконавче провадження №68259538 про стягнення з позивача на користь Товариства заборгованості згідно виконавчого напису у загальній сумі 1 502 193,74 грн. Згідно інформації про виконавче провадження №68259538 станом на 11.11.2024 року виконавче провадження не завершене. Позивач вважає, що оскаржувальний напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. у порушення приписів Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не переконався у безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, не звернув уваги на те, що з дня виникнення у кредитора права вимоги минуло більше трьох років, та проігнорував те, що кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, визнані нечинними з дня їх прийняття та не діяли на час вчинення виконавчого напису. Заборгованість у сумі 1 381 616,12 грн нарахована відповідачем неправомірно та безпідставно, відтак не була безспірною на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.12.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, зареєстрований в реєстрі за №4645, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 1 381 616,12 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1700 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову в загальному розмірі 1453,44 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн.

Ухвалою суду від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, надав до суду заперечення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, згідно якого представник не погоджується з розміром суми витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені судові витрати завищені, суду не надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги), заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові. З огляду на те, що дана справа не складна, то розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. У зв`язку з цим, представник відповідача просить відмовити представнику позивача у відшкодуванні заявлених витрат на правничу допомогу.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Пояснення щодо позову до суду не подавав.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Пояснення щодо позову до суду не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.05.2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №804/6/05/2008/840к/3040, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 41520,00 дол. США, строком до 19.08.2023 року, на умовах щомісячної виплати заборгованості за кредитом з процентною ставкою за користування кредитними коштами 14,99% річних, що передбачено п.п. 1.1, 1.3.1, 1.4 Кредитного договору.

21.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимог, згідно якого до останнього перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №804/6/05/2008/840к/3040 від 19.05.2008 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.06.2021 року замінено по цивільній справі №2-1644/11 стягувача ПАТ «КБ» Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

14.12.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4645 про стягнення з позивача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором станом на 07.12.2021 року у сумі 1 381 616, 12 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 143 572,09 грн, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 238 044,03 грн, а також 1700 грн плати за вчинення виконавчого напису.

13.01.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося із заявою про примусове виконання виконавчого напису від 14.12.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №4645.

21.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68259538.

21.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем О.М. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої загальна сума мінімальних витрат становить 369,00 грн.

21.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем О.М. винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди.

21.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Химичем О.М. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.

Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Відтак, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. 14.12.2021 року не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього.

Суд також враховує і практику Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 19.03.2021 по справі № 750/3781/20, де вказано, що для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із наведеного, а також враховуючи відсутність заперечень сторони відповідача щодо заявленого позову, суд вважає, що позовна вимога позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 1453,44 грн (витрати на оплату судового збору за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову).

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн, то на підтвердження понесених витрат представник позивача надав договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року та додаткову угоду №1 до договору, укладену між адвокатом Мусулевським А.А. та ОСОБА_1 , згідно яких гонорар адвоката є фіксованою сумою у сумі 8000 грн; розрахунок на оплату №23 від 04.11.2024 року щодо надання правничої допомоги згідно договору від 01.11.2024 року на суму 8000 грн; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №96 від 04.11.2024 року на суму 8000 грн; банківську виписку за період з 04.11.2024 року по 05.11.2024 року; платіжну інструкцію №51958715SB від 04.11.2024 року про безготівковий переказ на суму 8000 грн; ордер на надання правничої допомоги серії ВТ №1054628 від 06.11.2024 року; акт наданих послуг від 30.11.2024 року №23 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 01.04.2025 року.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Судом при вирішенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу враховано складність даної справи, обсяг робіт проведених адвокатом, критерії розумності їхнього розміру. Також враховано, що за участю представника позивача не проводились судові засідання, а судове засідання при якому ухвалено рішення проводилось у відсутність учасників судового процесу.

Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу послуг адвокатом, а також подані документи, беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 5000 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатом послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги, а також заяву представника відповідача щодо невизнання вимог щодо стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, в розмірі 8 000 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 141, 142, 247, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Мусулевський Андрій Андрійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.12.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, зареєстрований в реєстрі за №4645, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 1 381 616,12 грн та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1700 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в загальному розмірі 1453,44 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

В решті вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан