УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 173/219/24

провадження № 61-3801ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича, на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби

у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай Оксани Олександрівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, уточнивши під час розгляду справи, в якій просив: 1) визнати протиправною

і скасувати постанову державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай О. О. (далі - державний виконавець) у виконавчому провадженні

від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 про накладення штрафу у сумі 66 619,17 грн на нього; 2) зобов`язати державного виконавця зарахувати суму штрафу

66 619,17 грн, як сплату аліментів у виконавчому провадженні від 05 грудня

2023 року № НОМЕР_1; 3) визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця у виконавчому провадженні від 05 грудня 2023 року

№ НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження

у сумі 305,00 грн; 4) зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

(далі - Верхньодніпровський ВДВС) повернути йому у виконавчому провадженні

від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 суму витрат виконавчого провадження

у розмірі 236,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області

від 28 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною і скасовано постанову державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай О. О. у виконавчому провадженні

від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 про накладення штрафу у сумі 66 619,17 грн на ОСОБА_1 .

Визнано протиправною і скасовано постанову державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай О. О. у виконавчому провадженні

від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 305,00 грн.

Зобов`язано Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби

у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути ОСОБА_1

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 суму витрат виконавчого провадження

у розмірі 236,00 грн.

У задоволенні вимоги про зобов`язання державного виконавця Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай О. О. зарахувати суму штрафу

66 619,17 грн, як сплату аліментів у виконавчому провадженні від 05 грудня

2023 року № НОМЕР_1, відмовлено.

Стягнуто з Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби

у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 833,14 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця під час прийняття постанови від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент винесення постанови у боржника була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про накладення штрафу, тобто дії державного виконавця

є неправомірними та постанова протиправною, тому вимоги скарги підлягають частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні іншої частини скарги,

суд першої інстанції виходив із відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів отримання грошових коштів стягувачем у виконавчому провадженні, таких доказів не надано і боржником, а тому у суду відсутні підстави для зарахування суми штрафу у рахунок оплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся

із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу суду у частині залишених без задоволення вимог скарги скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про повне задоволення скарги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що немає підстав для задоволення скарги у частині зобов`язання державного виконавця зарахувати штраф у сумі 66 619, 17 грн у рахунок сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання спірних коштів стягувачем у рамках виконавчого провадження.

У березні 2025 року до Верховного Суду шляхом формування документа у системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - адвокатом

Базюкевичем Є. В., подано касаційну скаргу на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні скарги скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до заяви стягувача, поданої

до органів Державної виконавчої служби (далі - органи ДВС), про отримання

від боржника суми боргу по сплаті аліментів, у тому числі, штрафу у розмірі 50 % від суми боргу, а в подальшому подала заяву, в якій заперечувала про отримання вказаних коштів, така позиція стягувача суперечить принципу розумності

і справедливості. Стягувач надала суду і органам ДВС неправдиву інформацію,

що не може тлумачитися на її користь. Вказує, що апеляційним судом неврахована позиція Верховного Суду у частині доктрини заборони суперечливої поведінки. Особа не має права у різних ситуаціях, а тим більше у межах одного судового провадження, повідомляти суперечливу інформацію про ті самі обставини для власної вигоди. Зазначає, що судами попередніх інстанцій помилково встановлено факт несплати штрафу ним на підставі суперечливої заяви стягувача. Також вказує, що відсутній висновок Верховного Суду, щодо питання застосування положень абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71

Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Базюкевича Є. В., у відкритті касаційного провадження у справі

слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, щорішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року (справа

№ 173/738/19) з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій

сумі 2 500,00 грн, з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 15 березня 2019 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Видано виконавчий лист 04 липня 2019 року та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 66 619,17 грн.

Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 для боржника ОСОБА_1 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 305,00 грн.

Витрати виконавчого провадження у розмірі 236,00 грн за відомостями заінтересованої особи перераховані платіжною інструкцією від 07 грудня

2023 року № 4329.

07 грудня 2023 року ОСОБА_2 подала заяву

до Верхньодніпровського ВДВС, в якій зазначила про те, що станом на 07 грудня 2023 року отримала від ОСОБА_1 борг зі сплати аліментів у розмірі

199 857,51 грн.

У подальшому, 14 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася із заявою

до Верхньодніпровського ВДВС, в якій зазначила, що з метою зняття арештів

з рахунків ОСОБА_1 , вона написала вищевказану заяву про отримання

від нього заборгованості зі сплати аліментів та штрафу у розмірі 199 857,51 грн. Разом з тим, зазначила, що таку суму від боржника не отримувала. За весь час перебування виконавчого листа у органах ДВС вона отримувала кошти лише

на свою картку, відкриту у АТ «КБ «ПриватБанк». Ніяких інших коштів

від ОСОБА_1 вона не отримувала, у тому числі штраф у розмірі

66 619,17 грн.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян

і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами

та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону,

а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги

суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагород. (пункт 5 частина перша

стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон № 2475-VIII, яким доповнено

статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» частиною чотирнадцятою такого змісту: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі

20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості

зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів

за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір

якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу». Отже, посилено відповідальність

за несвоєчасну сплату аліментів.

Згідно з постановою від 05 грудня 2023 року № НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 66 619,17 грн, станом на 01 грудня 2023 року у боржника

ОСОБА_1 , утворилась заборгованість зі сплати аліментів 133 238,34 грн. та перевищувала суму відповідних платежів за три роки.

Відповідно до абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71

Закону України «Про виконавче провадження» передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника.

Встановивши, що стягувач 07 грудня 2023 року подала до органів ДВС заяву про отримання від ОСОБА_1 суми боргу по сплаті аліментів, у тому числі

штрафу, а в подальшому подала заяву, в якій ці обставини заперечувала,

як і заперечувала їх у заяві, направленій на адресу суду 27 листопада 2024 року.

Державним виконавцем 05 грудня 2023 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Проте судами

не встановлено, а матеріали справи не містять відомостей про виконання боржником зазначеного обов`язку. Боржник мав надати суду ці докази.

Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанції про те,

що немає підстав для задоволення скарги у частині зобов`язання державного виконавця зарахувати штраф у розмірі 66 619, 17 грн у рахунок сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_1, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання спірних коштів стягувачем у рамках виконавчого провадження.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків судів не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича, на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області

від 28 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 березня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чорнобай Оксани Олександрівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць