Провадження № 2/204/95/25 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивача Шевченко Г.В.

за участь представника відповідача Сердюк Л.В.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього: ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про повернення дитини батькам,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКГІП НОМЕР_1 , батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на обліку перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 по цивільній справі за позовом органу опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_2 , 2015 року народження, до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа - КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до органу опіки та піклування- адміністрація Чечелівського району Дніпровської міської ради про повернення дитини батькам - дитина ОСОБА_2 , 2015 року народження, був відібраний у батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав, а зустрічна позовна заява - залишена без задоволення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 року залишено без змін. ОСОБА_1 батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина ОСОБА_2 , 2015 року народження, перебуває з 05.10.2021 року в Комунальному закладі соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР на повному державному утриманні. З часу прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не цікавляться дитиною, матеріальної підтримки дитині не надають, мають борги по сплаті аліментів на утримання дитини. Не яким чином не приймають участі у вихованні дитини, у його розвитку, не цікавляться навчанням дитини в школі, не готують дитину до самостійного життя тощо. В рішенні суду про відібрання дитини у батьків зазначено, що причиною відібрання малолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження у батьків є такі фактори: батьки не забезпечили дитину належними умовами для проживання (у 2015 - 2016 рр.). Дитина була влаштована до державного закладу на повне державне утримання. За час перебування дитини в закладі, батьки також не надавали можливості перевірити умови проживання для подальшого вирішення питання повернення дитини в родину (у 2017-2023 рр.); від співпраці із центром соціальних служб батьки дитини категорично відмовляються, не вважають за потрібне вирішувати свої проблеми, підвищувати свій батьківський потенціал тощо; батьки намагались відвідувати дитину у закладі, але приходили у стані сп`яніння, внаслідок чого зустрітися із дитиною не змогли (2018-2019 рр.); батьки дитині матеріальну допомогу не надають за час перебування дитини в закладі. Дитина ОСОБА_2 , 2015 року народження від свого народження до теперішнього часу вже тривалий час не проживає із батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Дитина перебувала в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР, а потім переведений до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР. Батьки лише виказують бажання забрати хлопчика до себе на виховання, але нічого не зробили впродовж більше 2 років, щоб змінити ситуацію на краще. Окрім бажання, нічого в своєму житті не змінюють. Батьки дитини, до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не приходили, не намагались вирішувати питання відносно дитини, не цікавились яким чином необхідно вирішувати питання повернення дитини на виховання. Тільки після візиту представників управління-служби у справах дітей до батьків та вимоги щодо їх звернення до суду із позовом про повернення дитини на виховання, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду. В Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська (справа №204/1363/23), провадження №2/204/1335/23) розглядалась позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, третя особа: КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР, про повернення дитини батькам. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без розгляду, провадження по справі закрито, у зв`язку із неприбуттям позивачів у судові засідання. Внаслідок того, що термін судового рішення про відібрання дитини добігав кінця, минув рік, 25.01.2023 року представниками управління-служби у справах дітей був здійснений вихід за місцем проживання батьків дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для з`ясування думки батьків - АДРЕСА_1 . Спілкування представників управління із батьками дитини відбувалося у під`їзді на сходах біля квартири. На пропозицію провести спілкування в квартирі, ОСОБА_1 пояснив, що у квартирі не прибрано. Батьки дитини зазначають, що записали дитину до електронної черги до дошкільного навчального закладу. Дитині 8 років. Батьки навіть не орієнтуються у віці дитини та його освітніх потребах. Батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Належним чином не піклуються про дитину, матеріальної допомоги не надають, хоча судом стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , 2015 року народження. Відповідно до листа КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» від 24.01.2023 року дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.10.2021 року до теперішнього часу перебуває в закладі на повному державному утриманні. За час перебування дитини в центрі його двічі провідували батьки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Батьки поводили себе неадекватно, влаштували скандал, під час спілкування з адміністрацією закладу використовували ненормативну лексику. Влітку 2022 року до закладу звернувся батько дитини ОСОБА_1 , директор центру повідомила йому, що діти евакуйовані. Батько дитини бурхливо відреагував на повідомлення, погрожував, що буде скаржитись. Батькові порекомендовано звернутися до управління служби у справах дітей. 01.02.2023 року на засіданні комісії з питані, захисту прав дитини розглядалось питання щодо дитини ОСОБА_2 , 2015 року народження, але батьки дитини не вважали за потрібне прибути на засідання та виказати свою думку щодо повернення дитини на виховання. 03.05.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вдруге розглядалось питання відносно доцільності або не доцільності повернення дитини на виховання батькам або доцільності позбавлення батьків батьківських прав. За результатами розгляду питання комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_2 .

Відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву відповідно до якої просить поверну йому дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування зустрічного позову вказано наступне. Рішенням Красногвардійського районного суду від 08 липня 2021 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було відібрано дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без їх позбавлення батьківських прав для подальшого влаштування дитини. Цим же рішенням з них також було стягнуто аліменти на утримання дитини. Дитина з 05.10.2021 року дитина знаходиться у КЗ соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» Дніпровської міської ради та знаходиться у АДРЕСА_2 . Позивач за зустрічним позовом по справі, не є ні алкоголіком, а ні наркоманом. ОСОБА_1 взагалі не вживає спиртних напоїв, не перебуваємо на обліку, як особа зловживаючи спиртними напоями. Позивач за зустрічним позовом офіційно працює. Виконуючи вимоги органу опіки та піклування ще у 2018 році позивач за первісним позовом зареєстрував дитину до ДНЗ в електронну чергу. Проживає у 3-кімнатній квартирі за адресою - АДРЕСА_1 займаючи ізольовану кімнату з лоджією. Квартира з усіма зручностями. Інші 2 кімнати цієї ж квартири займає його мати ОСОБА_1 та сестра. В нашій кімнаті повний порядок, як і у місцях загального користування. Для дитини є спальне місце, одежа, іграшки. ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за зазначеною вище адресою. Власницею квартири є його мати ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу. У період знаходження дитини у лікарні, у дитячому будинку, завжди її відвідували, купували у разі необхідності ліки та таке інше. З початку бойових дій у лютому 2022 року дитячий будинок було переведено на Захід України, тому цей час з дитиною не бачилися. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Представником відповідача за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого вказано наступне. З 05.10.2021 року дитина ОСОБА_2 , 2015 року народження, перебуває в Комунальному закладі соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР на повному державному утриманні. Батьки дитини, не бачиться із сином, і навіть не знають в якому закладі він знаходиться. ОСОБА_1 зазначає, що працює, але відповідно до інформації державної виконавчої служби батьки дитини мають борги зі сплати аліментів більше ніж 100 000 грн. кожний. Це підтверджує факт того, що батьки не утримують свого сина, матеріальної допомоги не надають. ОСОБА_1 зазначає, що записали до дошкільного навчального закладу дитину, але забули звернути увагу, що дитині вже 8,5 років. Щодо забезпечення батьками належних умов проживання дитини можна поставити під великий сумнів. Декілька разів представники служби у справах дітей просили надати можливість обстежити умови проживання, але їм було відмовлено. На сьогодні невідомі умови проживання ОСОБА_1 . Спілкування представників управління із батьками дитини відбувалося у під`їзді на сходах біля квартири. На пропозицію провести спілкування в квартирі, ОСОБА_1 пояснив, що у квартирі не прибрано. Батьки дитини жодного разу не передавали дитині одяг та ліки з заклад, де знаходиться їх син ОСОБА_4 . Це все підтверджує факт ухилення батьками від виконання своїх батьківських обов`язків. В матеріалах справи є інформація з закладу, де перебуває дитина, що батьки до дитини не приходили, нічого дитині не приносили, життям та розвитком хлопця не цікавились. Батьки мають бажання забрати хлопчика до себе на виховання, але нічого не зробили впродовж декількох років, щоб змінити ситуацію на краще. Окрім бажання, відповідачі нічого в своєму житті не змінюють. Батьки дитини, до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не приходили, не намагались вирішувати питання відносно дитини, не цікавились яким чином необхідно вирішувати питання повернення дитини на виховання.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 просила задовольнити первісний позов, у зустрічному позові відмовити. Посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Відповідач пояснив, що на теперішній час він працює, цікавиться по телефону життям дитини. Він купить все необхідне для дитини, в тому числі й меблі, якщо суд вирішіть повернути йому дитину.

Вислухавшись сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 117).

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 року по цивільній справі за позовом органу опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради в інтересах дитини ОСОБА_2 , 2015 року народження, до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа - КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до органу опіки та піклування - адміністрація Чечелівського району Дніпровської міської ради про повернення дитини батькам - дитина ОСОБА_2 , 2015 р.н., був відібраний у батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав, а зустрічна позовна заява - залишена без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 року залишено без змін.

Дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває з 05.10.2021 року в Комунальному закладі соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР на повному державному утриманні. З 05.03.2022 року ОСОБА_4 , разом з дітьми центру, евакуйовано до Закарпатської області. За час перебування дитини в центрі в м. Дніпро його двічі провідували батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Батьки поводили себе неадекватно, влаштували скандал, під час спілкування з адміністрації закладу використовували ненормативну лексику (лист від 24.01.2023 року №01-20/11). Влітку 2022 року до закладу звернувся батько дитини ОСОБА_1 . Директор центру повідомила йому, що діти евакуйовані. Батько дитини бурхливо відреагував на повідомлення, погрожував, що буде скаржитись. Батькові порекомендовано звернутися до управління служби у справах дітей.

Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 наявна заборгованість у виконавчому провадженні №69243186 по виконавчому листі №204/4429/19 виданого 10.05.2022 року у розмірі 106154,39 грн. (а.с. 35).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Центральної адміністрації ДМР про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , відносно дитини ОСОБА_2 15 травня 2023 року № 131-р, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до їх дитини ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було вислухано думку дитини ОСОБА_2 , який вказав, що йому дев`ять років, любить гратися та малювати машинки. В місті Дніпрі жив з мамою та батьком, краще було дома, хоче повернутися до батька.

Також, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , яка вказала, що дитина поступила до центру в 2021 році, батьки відвідували дитину, проте до 2023 року спілкувалися не часто. Наразі батько дуже цікавиться дитиною. Також, в судовому засіданні свідком ОСОБА_8 пояснено, що він хрещений батько дитини, був раніше в квартирі, там порядок. В квартирі є туалет, ванна, тощо. ОСОБА_9 чотири відвідували дитину. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона хрещена дитина, знає родину з 2015 року. 9 років батьки судяться щодо повернення ним дитини. Була в кімнаті батьків, в ній потрібно прибрати.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи у сприятливих умовах дитина перетворюється на гідного правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі "Странд Лоббен та інші проти Норвегії" (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).

Так, оцінюючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 суд вважає, що висновок Органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. У вказаному висновку органу опіки та піклування не наведено жодних даних намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 має стати на користь інтересам дитини.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою надзвичайні правові наслідки. Позивач не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини. Факт заперечення батьків проти позову про позбавлення їх батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини. Відповідач за первісним позовом зазначає, що має намір на відновлення відносин з сином, тому позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього: ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав слід відмовити повністю.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про повернення дитини, ОСОБА_1 посилався на те, що причиною відібрання дитини було не подання доказів створення гідних умов для проживання та розвитку дитину. Наразі він вважає, що для належного життя дитини створенні всі умови.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом не надав суду належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що підстави, за яких суд ухвалив рішення про відібрання дитини від ОСОБА_1 , на час розгляду справи про повернення дитини відпали. Не надано належних доказів про умови його життя, зокрема, що позивач має постійне місце проживання, що для дитини створені умови для проживання, навчання та дозвілля, тощо.

Саме лише бажання та прагнення повернути відібрану за рішенням суду неповнолітню дитину, у розумінні частини третьої статті 170 СК України, за відсутності належних доказів, які дають підстави для висновку про усунення причин, які стали підставою для її відібрання, не може бути підставою для повернення дитини.

Оскільки позивач за зустрічним позовом не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує підстави зустрічного позову, тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164-166, 180-1983, 191 СК України, ст. ст. 3, 23 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього: ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про повернення дитини батькам - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Орган опіки та піклування - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44209446, місце знаходження: 49006, м. Дніпро, просп. Л.Українки, буд. 65.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Самсонова