Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/875/25
Провадження № 2/279/736/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., з секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши цивільну справу № 279/875/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у власність частини житлового будинку, припинення права спільної часткової власності.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської

області 02 жовтня 2020 року та зареєстрованому в реєстрі за № 211, їй на праві приватної власності належить 9/20 (дев`ять двадцятих) часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0904 га кадастровий номер :02:030:0631.

Іншим співвласником 11/20 частин вищевказаного житлового будинку згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є ОСОБА_2 .

Зазначає, що між ними фактично розподілено будинок на дві квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , склався порядок користування приміщеннями будинку і господарськими спорудами, кожний з них за власні кошти проводить ремонт, здійснює оплату комунальних послуг.

Наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає їй в повній мірі здійснювати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинком, зареєструвати інших осіб в будинку, тощо), оскільки для цього необхідна згода відповідача - іншого співвласника будинку у відповідності до чинного законодавства України.

З огляду на зазначене звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд виділити в натурі у власність 9/20 частин житлового будинку (блокованого) за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 70,7 кв. м., житловою 33,0 кв.м, а саме:коридор 1 пл.4,5 кв.м., санвузол 2 пл. 4,5 кв.м., кухня З пл. 6,7 кв. м., гостьова 4 пл. 22,0 кв.м., кімната 5 пл. 17,1 кв.м., кімната б пл. 15,9 кв.м, сарай Літ. «Б1», туалет Літ «Т», /4 частини огорожі Літ «N», колодязь. Літ. «К», що розташований на земельній ділянці площею 0.0904 га, кадастровий номер: :02:030:0631 та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок (блокований) за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.02.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом неодноразового направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав.

До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення/досилання з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачем порушено спір з приводу виділення в натурі у власність частини житлового будинку та припинення права спільної часткової власності. Майном згідно якого порушено спір є будинок АДРЕСА_1 .

Позивачу на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 02.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Титюк Г.М. та зареєстрованому в реєстрі за № 211, на праві приватної власності належить 9/20 (дев`ять двадцятих) часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0904 га кадастровий номер :02:030:0631.

Іншим співвласником 11/20 частин спірного будинку є відповідач у справі - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину 2870 від 18.09.2023 року.

Сторонами у справі фактично визначено порядок користування будинком, будинок в цілому розподілений на окремі ізольовані квартири з господарськими будівлями, але наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності (отримати субсидію, розпоряджатись належною частиною будинком, зареєструвати інших осіб в будинку, тощо), окремо у власність не виділено квартири.

Тобто між співвласниками склався порядок користування приміщеннями будинку і господарськими спорудами, кожний з них за власні кошти проводить ремонти здійснює комунальні платежі.

З акту про розподіл часток в натурі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами вбачається що в користуванні позивача знаходяться: коридор 1 пл. 4,5 кв.м, санвузол 2 пл. 4,5 кв.м, кухня 3 пл. 6.7 кв.м, гостьова 4 пл. 22,0 кв.м, кімната 5 пл. 17,1 кв.м, кімната 6 пл. 15,9 кв.м, сарай, ЛІТ. « Б1 », туалет Літ « Т », 1/2 частина огорожі Літ « N », колодязь. Літ. « К », що розташована на земельній ділянці площею 0,0904 га, кадастровий номер: :02:030:0631.

У користуванні відповідача знаходиться коридор 1 пл. 4,5 кв.м, кухня 2 пд. 4,5 кв.м, кімната 3 пл. 15,7 кв.м, кімната 4 пл. 9,0 кв.м, кімната 5 пл. 13,8 кв.м. Сарай Літ « Б », Літня кухня Літ « В », Погріб Літ « П/В », Оголовок Літ « О », Сарай Літ « Г », Сарай Літ « Д », Сарай Літ « Е », Туалет Літ « ТІ », Колодязь, Літ « К », 1/2 частина огорожі « N », що розташована на земельній ділянці площею 0.0764 га, кадастровий номер: :01:030:0101

З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 4242/25 від 07.01.2025 року складеного ФОП ОСОБА_3 слідує, що за технічними показниками житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може бути поділено на два житлові будинки.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого майнового чи немайнового права чи інтересу інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 317 ЦК України визначений зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч. 1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц).

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вказано, що «коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце не виділ, а поділ майна, оскільки об`єктом поділу є житловий будинок садибного типу з господарськми будівлями та спорудами, який перебуває у спільній частковій власності двох співвласників.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2023 року у справі № 520/8307/15-ц.

Щодо відступлення від розміру ідеальних часток суд зазначає, що відповідач, частка якого зменшується у разі поділу житлового будинку та припинення спільної часткової власності, має право на присудження грошової компенсації з іншого власника, у даному випадку- позивача.

В матеріалах справи наявні відомості щодо розміру часток та наявний висновок згідно якого поділ житлового будинку є технічно можливим в межах приміщень, якими фактично користуються сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, посилаючись на ст.364 ЦК України просив виділити йому у власність як окремий об`єкт нерухомого майна частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що перебуває наразі у спільній частковій власності позивача та відповідача.

Разом з тим суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених обставин у справі суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин іншу норму права, а саме ст. 367 ЦК України, яка регулює питання поділу майна, що є у спільній частковій власності сторін.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У суду не має сумнів щодо належності, достовірності долучених до матеріалів справи доказів.

Відповідач не спростовує висновок щодо поділу житлового будинку та не заперечує щодо виділення в натурі і припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, не порушує питання щодо присудження йому грошової компенсації у зв`язку з відступленням від ідеальних часток у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Враховуючи висновок експерта щодо технічної можливості поділу житлового будинку в межах приміщень, якими фактично користуються сторони та те, що таке виділення не порушує права відповідача, оскільки частини будинку є відокремленими та самодостатніми, обладнані окремими виходами та протягом тривалого часу використовуються кожним із співвласників, суд вважає, що позовні вимоги в частині виділення в натурі частини житлового будинку позивачу та припинення права спільної часткової власності підлягають задоволенню.

Враховуючи принцип диспозитивності питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішувалось.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273,274, 279, 354, 355 ЦПК України та ст. 319, 358, 367 ЦК України

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в натурі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна 9/20 частин житлового будинку (блокованого) садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 70,7 кв. м., житловою 33,0 кв.м, а саме: коридор 1 площею 4,5 кв.м., санвузол 2 площею 4,5 кв.м., кухня 3 площею 6,7 кв. м., гостьова 4 площею 22,0 кв.м., кімната 5 площею 17,1 кв.м., кімната 6 площею 15,9 кв.м, сарай Літ. «Б1», туалет Літ «Т», 1/2 частини огорожі Літ «N», колодязь Літ. «К», що розташований на земельній ділянці площею 0,0904 га, кадастровий номер: :02:030:0631.

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок (блокований) садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ