Справа № 341/1874/23
Провадження № 22-ц/4808/387/25
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Гаполяка Т.В. у м.Галич у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку в спадковому майні та визнання на неї права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки спадкового майна в натурі,

в с т а н о в и в:

25 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 та просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на -1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 Га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0162 Га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458; 1/3 частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1430 Га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309; визнати за позивачкою ОСОБА_2 право власності на зазначене майно, право власності на яке припинено у ОСОБА_1 ; впорядку компенсації вартості часток, кошти в сумі 198 133 грн. на депозитному рахунку перерахувати ОСОБА_1 ..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликалася на те, що вона є власницею:

-2/3 часток житлового будинку, з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

-2/3 часток земельної ділянки площею 0,10 Га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459;

-2/3 часток земельної ділянки площею 0,0162 Га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458;

-2/3 часток житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами , що за адресою: АДРЕСА_1

-5/6 часток земельної ділянки площею 0,1430 Га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309.

Власницею інших часток зазначеного майна є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 зазначеним майном не користується, не доглядає, не вживає заходів щодо збереження майна.

Для захисту своїх прав як власника переважної частки, забезпечення можливості використання майна, просила суд на підставі статті 365 ЦК України постановити рішення, яким припинити право ОСОБА_1 на частку у спільному майні, що за умови отримання грошової компенсації за частки не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 з позовними вимогами про те, щоб виділити їй 2/3 частки в натурі додатково до 1/3 частки спадкового майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і визнати за нею право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудам і земельну ділянку на виділену їй додатково 2/6 частини на земельній ділянці площею 0,1430 га. з кадастровим номером :02:001:0309, як на окремий об`єкт, з одночасним припиненням права спільної часткової 2/3 за ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно про право на спадщину за законом у реєстрі за № 2171, за № 2209, за №2778, за №2779.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є співвласницею спірного майна у відповідних частках. Майно у власність отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 .. Маючи намір припинити спільну часткову власність на зазначене майно, зверталась з пропозицією до ОСОБА_2 , однак вона не погодилась на добровільний поділ майна. Це свідчить про порушення права позивачки вільно користуватись та розпоряджатись майном.

Вважала, що в силу статей 183, 358, 364, 367 ЦК України, власник має право на виділ в натурі частки із майна, які є у спільній частковій власності, а тому вважає за можливе припинити право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і, враховуючи право власності на такий у неї у частці 1/3, визнати за нею право власності на весь будинок.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458; 1/3 частку житлового будинку, з господарськими будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459; 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458; 1/3 частку житлового будинку, з господарськими будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 198 133 гривні компенсації вартості часток шляхом перерахування грошей ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального відділення Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області. Кошти внесені ОСОБА_2 04 червня 2024 року згідно квитанції за кодом 9344-2448-6271-6575.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1981,40 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення первісного позову. Оскаржене рішення вважає незаконним та необґрунтованим адже при ухваленні судом порушено норми процесуального права, а невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, недоведеність обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення у частині задоволення первісного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 з яким вона перебувала офіційно у шлюбі, та який був рідним братом ОСОБА_2 .. Після його смерті відкрилась спадщина, на яку ОСОБА_5 23.12.2022р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

На думку апелянта суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов, порушив вимоги норм ст.365 ЦК України, адже у справі немає жодних доказів, що частка 1/3 ОСОБА_1 не може бути виділена в натурі. Немає в справі і доказів того, що спільне володіння і користування майном є неможливим, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Також судом порушено процесуальне законодавство при постановленні ухвали про закриття підготовчого провадження, а також вимоги норм ст.ст. 83, 197 ЦПК. Заявляє, що вже під час розгляду справи по суті, представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, зокрема квитанцію про внесення грошових коштів в розмірі 198 133,00 грн. на депозитний рахунок суду, однак підготовча стадія розгляду була закрита. Відповідно до вимог п.8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Проте всупереч вимог ст. 83 ЦПК України суд першої інстанції задовольнив клопотання представника позивача за первісним позовом і долучив квитанцію про внесення коштів до справи, що дало можливість винести рішення на користь первісного позивача.

Просить рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області скасувати в частині задоволення первісного позову і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , адвокат Шиманська Н.С., подала відзив на апеляційну скаргу, вважає, що оскаржене рішення прийняте при повному з`ясуванні судом всіх обставин, які мають значення для справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Представник позивача заявляє, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, проаналізував обраний ОСОБА_2 спосіб захисту цивільного права та вирішив існуючий спір таким чином, щоб між сторонами не залишалось невирішених питань. Вимога про визнання за позивачем права власності на раніше належну відповідачу незнану частку у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору.

Стверджує, що частка апелянта є незначною і не може бути виділена в натурі. Даний факт доводиться свідоцтвами про право на спадщину за законом 1/3 частки спірного майна, технічним характеристиками цього майна та законодавчими приписами

Згідно зі ст. 47 ЖК України норма житлової площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 м.кв. на одну особу. З технічного паспорту на будинок вбачається, що житлова площа в будинку АДРЕСА_1 складає 17,2 кв.м. Відповідно 1/3 частка, яка належить скаржнику складає 5,7 м.кв, а тому виділити два окремих житлових приміщення у спірному будинку неможливо. Докази протилежного відповідач за первісним позовом до суду не надала. Саме на підставі наявних матеріалів справи та вимог закону суд прийшов до єдино правильного висновку про те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі. Суд першої інстанції при розгляді справи перевірив, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода відповідачу внаслідок припинення права на частку та прийшов до законного висновку про задоволення позовних вимог первісної позовної заяви.

Щодо порушення порядку подання доказів представник ОСОБА_2 заявляє, що, звертаючись із клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів, а саме квитанції про зарахування грошового відшкодування в якості компенсації частки у спільній власності на спірне майно, клопотала про поновлення процесуального строку для подання доказів.

Тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Позивач ОСОБА_2 до апеляційного суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Підлуського В.Д., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Шиманської Н.С., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 18 квітня 2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 20)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (т.1 а.с. 16).

Спадкоємець першої черги дочка померлого ОСОБА_3 ОСОБА_7 , в межах строку для прийняття спадщини, відмовилась від права на частку у спадщині на користь ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 28-31).

Спадкоємець першої черги дочка померлого ОСОБА_3 ОСОБА_8 , в межах строку для прийняття спадщини, відмовилась від права на частку у спадщині на користь ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 32-36).

Спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та подали заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину є сестра померлого позивач у справі ОСОБА_2 та дружина померлого - відповідач у справі ОСОБА_1 (т.1 а.с. 41).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з позовними вимогами визнати за нею в порядку спадкування право власності на: 5/6 часток житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/6 часток земельної ділянки площею 0,10 Га, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 2/3 часток житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 ; 2/6 часток земельної ділянки площею 0,1430 Га, що за адресою: село Шешори, Косівського району, Івано-Франківської області відмовлено з підстав відсутності спору. Зокрема, в межах встановлених правовідносин, нотаріусом не прийнято рішення про відмову в оформленні права на спадщину за спадкоємцями, наслідком чого може бути звернення до суду з позовом (т.1 а.с. 71-74).

13 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської обл. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 42-48).

13 жовтня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 49-54).

13 жовтня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а. с. 55-59).

13 жовтня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/6 частки земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 59-65).

13 жовтня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 66 - 69).

1/2 частка земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309 набута у власність ОСОБА_9 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 (т.1 а.с. 86).

23 грудня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 85-93).

23 грудня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 96-97).

23 грудня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 94-95).

23 грудня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 92).

23 грудня 2022 року нотаріусом видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки частку житлового будинку, з господарськими будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с. 90-91).

Судом встановлено, що частки сторін щодо кожного об`єкту становлять:

-житловий будинок з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 2/3, ОСОБА_1 1/3;

-земельна ділянка площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459, ОСОБА_2 2/3, ОСОБА_1 1/3;

-земельна ділянка площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458, ОСОБА_2 2/3, ОСОБА_1 1/3;

-земельна ділянка площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309, ОСОБА_2 5/6, ОСОБА_1 1/6;

-житловий будинок, з господарськими будівлями, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 2/3, ОСОБА_1 1/3.

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13 лютого 2023 року становить 135 100 гривень (т.1 а.с. 100- 106);

Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0459 станом на 13 лютого 2023 року становить 187 000 гривень (т.1 а.с. 107- 113);

Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0162 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:003:0458, станом на 13 лютого 2023 року становить 15 200 гривень (т.1 а.с. 114 - 120);

Ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1430 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: с. Шешори, Косівського р-ну, Івано-Франківської обл., кадастровий номер: :02:001:0309, станом на 13 лютого 2023 року становить 350 400 гривень (т.1 а.с. 132 - 131)

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13 лютого 2023 року становить 81 900 гривень (т.1 а.с. 121 - 131).

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 27).

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 скеровано ОСОБА_2 пропозицію щодо вчинення дій спрямованих на припинення прав спільної часткової власності на успадковані об`єкти нерухомого майна, зокрема передачу їй у власність житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами та частини земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 решту майна, що в м. Бурштині Івано-Франківської області (т.1 а.с. 162).

04 червня 2024 року ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок Територіального відділення Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області 198 133 гривні в порядку майбутньої компенсації вартості часток.

Суд першої інстанції, враховуючи наявність передумов, визначених статтею 365 ЦК України, а також попереднього внесення позивачкою ОСОБА_2 вартості цих часток на депозитний рахунок суду, первісний позов ОСОБА_2 задовольнив.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив, і в цій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

З роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених в абз.3, 4 п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що розмір грошової компенсації вартості частки в майні визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо.

При цьому, як зазначається в постанові ВСУ від 15.07.2016 у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділені в натурі, несе позивач.

У постанові ВС від 21.07.2021 у справі № 736/659/19 зроблено правовий висновок про те, що неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як вже зазначалося вище, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників може бути припинене за рішенням суду якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. (ст.. 365 ЦК України).

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись у суд з позовом, як на одну з підстав, визначених ст. 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, зазначає, що спільне майно, яке належать їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, є неподільним, а також, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі.

Однак, вказуючи про те, що річ є неподільною та виділ частки домоволодіння у натурі неможливий, позивачкою на підтвердження даної обставини не надано жодних належних та допустимих доказів. Позивач посилається виключно на мінімальні норми житлової площі на особу, встановлені ЖК України, однак висновку суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (експерта або спеціаліста), про неможливість поділу в натурі нерухомості відповідно до розміру часток сторін суду не надавала, що позбавляє колегію суддів перевірити такі судження на підставі виключно технічних паспортів спірних будинків, виготовлених в 1987 році і в 2004 році ( т. 1 а.с. 126).

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно достатті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, позивачем такі обставини належним чином не доведені.

Також позивачем не доведено, що відповідачем вчиняються їй перешкоди, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості спільно володіти та користуватися цим нерухомим майном. В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснювала, що ОСОБА_2 перешкоджає їй проживати в спірному будинку АДРЕСА_1 , але вона зі свого боку не має проти цього заперечень. В свою чергу ОСОБА_2 стосовно неможливості спільного володіння майном разом з відповідачкою жодних доказів суду не надала, а її представник в апеляційному суді вказувала тільки на бажання ОСОБА_1 отримати у повну приватну власність спірного будинку в с.Шешори, що на думку представника і свідчить про підтвердження неможливості спільного користування майном.

Не заслуговує на увагу позиція позивача ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_1 має бути позбавлена частки в спірному майні, оскільки фактично після смерті ОСОБА_3 не продовжувала здійснювати догляд чи використовувати будинки та земельні ділянки, жодним чином не приймала участі в утриманні своєї частки у власності та не проживає там, оскільки ці обставини не є підставою для припинення права на частку в спільному майні в розумінні статті 365 ЦК України. Крім того ОСОБА_2 вказувала, що відповідач забезпечила їй доступ до майна, передавши ключі від будинку, що за адресою АДРЕСА_1 . Тому позивач за первісним позовом не позбавлена права на звернення до суду з вимогою до відповідача про компенсацію понесених нею витрат на утримання будинку.

Як встановлено колегією суддів, іншого житла у власності ОСОБА_1 , крім того, що є предметом спору у даній справі, немає. ОСОБА_1 зареєстрована в гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 , однак має намір проживати і розпоряджатися власним житлом у спірному майні. Про це свідчить її зустрічний позов в цій справі, в задоволенні якого відмовлено. Отже, припинення права власності на частку у спірному майні вочевидь завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки сума компенсації за її частки в нерухомому майні є незначною, недостатньою для забезпечення відповідачки рівноцінним нерухомим майном.

Відтак, ОСОБА_2 не підтвердила, що таке втручання у право власності відповідача є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим саме такі обставити суд мав перевірити при вирішенні спору, враховуючи усталену судову практику ( постанови Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі №169/740/20, від 04.12.2024 року у справі №753/5150/22, від 02.22.2022 року у справі №686/27167/21, 09.09.2024 року у справі №671/1543/21) .

У позовній заяві фактичною підставою позову визначено порушення права позивача на користування спадковим майном, що складається з будинків і земельних ділянок, у зв`язку із неможливістю спільного користування і володіння власністю.

В результаті перегляду справи колегією суддів встановлено, що позивачкою не надано доказів наявності обставин, визначених статтею 365 ЦК України для вирішення питання припинення права на частку у спільному майні за її вимогою рішенням суду. Так, стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію прав співвласників на припинення права власності одного з співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Варто зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності, неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У зв`язку із вищенаведеним колегія суддів не може погодитися із висновком суду про те, що права позивача підлягають судовому захисту заявленим способом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд прийшов до передчасного і необґрунтованого висновку про доведеність вимог позивача, позбавивши відповідача її власності, яка складається з її єдиного власного житла, яке вона отримала в порядку спадкування.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши справу, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на судовий збір за апеляційне оскарження рішення в сумі 2972 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року в оскарженій частині скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку в спадковому майні та визнання на нього права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 2972 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний судове рішення складено 14 квітня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М.Луганська