Справа № 462/177/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Гедз Б.М.,

з участю секретаря Ясниської В.Я.

представника позивача Лазора А.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 16500,00 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 01 червня 2023 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до п. 2.1. якого розмір позики становив 16 500,00 доларів США під 3% місячних. Відповідно до розписки ОСОБА_3 як позичальника, останній отримав грошові кошти у розмірі 16 500,00 доларів США під 3% місячних згідно договору позики від 01.06.2023, укладеного між позичальником ОСОБА_3 та позикодавцем ОСОБА_2 . Сторони домовились, що позичальник зобов`язується повернути позику до 31.12.2023 у готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів позичальником позикодавцем. Однак, станом на 08.01.2024 грошові кошти на виконання умов Договору позики так і не було повернуто, позичальник уникає спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає. Покликаючись на норми закону щодо обов`язковості до виконання сторонами умов договору, позивач просить позов задовольнити, стягнути із відповідача грошові кошти, отримані ним на підставі договору позики.

Дана справа перебувала в провадженні судді Мруць І.С.

На підставі розпорядження №98/24/В від 25 вересня 2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи з огляду на перебування судді Мруць І.С. у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 462/177/24.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2024, вказана справа передана для розгляду надалі судді Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М. від 26.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторін. На вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.11.2024 постановлено закрити підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Лазор А.О. в судовому засіданні подану заявлені вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Дунас О.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказала, що відповідач дійсно уклав із позивачем 01.06.2023 Договір позики, відповідно до якого отримав від позивача грошові кошти на суму 16 500,00 доларів США, однак просить врахувати, що на виконання умов Договору відповідач частково здійснив оплату у розмірі 5000 доларів США, що підтверджується листуванням між сторонами у мобільному додатку, а також показаннями свідка ОСОБА_4 , яка була присутня під час повернення сум заборгованості та може підтвердити такі факти.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одного боку як позикодавець та ОСОБА_3 , як позичальник з іншого боку, уклали Договір позики, відповідно до умов якого позикодавець в день підписання сторонами Договору передав позичальнику позику у готівковому порядку шляхом передачі грошових коштів у розмірі 16 500,00 доларів США під 3% місячних.

На підтвердження виконання умов вказаного Договору позики зі сторони позикодавця, ОСОБА_3 як позичальник надав розписку, згідно якої підтвердив, що 01.06.2023 одержав 16 500 доларів США під 3% місячних згідно Договору позики від 01 червня 2023 року.

Відповідно до п. 4.1. позичальник зобов`язався повернути позику до 31 грудня 2023 року.

Умовами розділу 5 Договору позики сторони також погодили, що за домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником кожен місяць, а позика повертається у готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів позичальником позикодавцю.

При цьому підтвердженням передачі коштів є розписка позикодавця про отримання коштів від позичальника.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до позиції Верховного Суду від 19 грудня 2018 року, викладеної у справі № 544/174/17 зазначено, що «у контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона відповідача заперечуючи позовні вимоги лише в частині щодо суми заборгованості за Договором позики, вказує, що відповідачем на виконання умов Договору позики від 01 червня 2023 року у добровільному порядку повернуто позивачу як позикодавцю 5000 доларів США, що не враховано у суму заявлених позивачем позовних вимог.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснила, що знайома із відповідачем у справі, перебуває у робочих відносинах з ним, оскільки працює директором у Відпочинковому комплексі «Отаман», власником якого є мати відповідача. Із позивачем жодних відносин не підтримує, знайома з ним, оскільки неодноразово від імені відповідача у справі ОСОБА_3 , перебуваючи у ВК «Отаман» передавала особисто ОСОБА_2 грошові кошти у різних сумах, зокрема восени 2023 року 1 000 доларів США,1 500 доларів США, та ще 1 500 доларів США. Оскільки відносини сторін у справі будувались на довірі, тому жодні розписки щодо повернення коштів ніколи не відбирались нею. Про укладені між сторонами договори позики і коли саме ОСОБА_3 позичав грошові кошти та за яким саме із договорів позики, на повернення позики яких вона передавала потім ОСОБА_2 згадані суми коштів, їй не відомо. Також їй не відомо, чи це здійснювалось повернення основної суми заборгованості по позиці, чи відсотків за користування позикою, оскільки ніхто із сторін їй про це не повідомляв, договорів позики чи розписок ніколи не бачила, тому і жодних відміток про часткове повернення та дати такого повернення теж ніколи не робила.

Представник відповідача в обґрунтування покликань щодо часткового повернення заборгованості на суму 5000 доларів США за Договором позики від 01.06.2023 вказує на скріншоти витягу із переписки у мобільному додатку між сторонами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи доводи сторони відповідача, суд приходить до переконання, що покази свідка ОСОБА_4 не можуть бути розцінені судом як доказ у вказаній справі з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами у справі.

Так, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїх висновках неодноразово звертав увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18).

Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18, провадження № 61-11630св19.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити також, із врахуванням факту відсутності заперечень сторони позивача щодо дійсності авторів та змісту листування, що представлені стороною відповідача скріншоти переписки стосуються обставин повернення процентів за користування позикою, однак при цьому відсутні будь-які відомості, якого саме Договору позики стосуються повернення згаданих у переписці грошових коштів, оскільки звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за Договором позики від 01.06.2023 позивачем заявлено позовні вимоги лише про стягнення основної суми позики на суму 16 500,00 доларів США.

В той же час, окремо слід відмітити, що відповідач як позичальник підписуючи Договір позики від 01 червня 2023 року погодився, що у відповідності до п. 5.2., 5.3. отримана ним позика повертатиметься у готівковому порядку шляхом передачі відповідних коштів позичальником позикодавцю, а підтвердженням передачі коштів є саме розписка позикодавця про отримання коштів від позичальника.

Оспорюючи заявлену позивачем суму заборгованості за Договором позики від 01.06.2023, відповідач тим не менше в ході судового розгляду не представив суду жодних належних та допустимих доказів часткового повернення ним отриманих грошових коштів за Договором позики від 01.06.2023.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Відтак оцінивши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки та представлені докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про підставність заявлених позовних вимог, а тому позов ОСОБА_2 слід задоволити.

Окрім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору при зверненні до суду в розмірі 6 282,80 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 16 500 /шістнадцять тисяч п`ятсот/ доларів США.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6282,80 коп судового збору.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 14.04.2025.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/177/24.

Суддя: Б.М.Гедз