Унікальний номер справи 381/3207/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7110/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н.А.Осаулова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

26 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Комар Л.А.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Стрикалем Олександром Васильовичем

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Н.А.Осаулової, в приміщенні Фастівського міськрайонного суду Київської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 травня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № Z75.21531.003962915.

02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі, серед яких є і боржник ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12/89, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Оскільки, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вказаним вище кредитним договорам на загальну суму 100181,47 грн., позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2024 позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року в загальному розмірі 54277,88 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом та суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму судового збору у розмірі 1229,89 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника Стрикаля О.В. подано апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає що, матеріали справи № 381/3207/21 не містять первинних бухгалтерських документів, які б могли підтвердити існування розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року на день звернення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовною заявою.

Розрахунки боргу, підготовлені представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом, відсотками за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом існування заборгованості відповідача перед позивачем.

На думку апелянта, ні довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року станом на 02.12.2020 року (а. с. 16), ні детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року станом на 02.12.2020 року не можуть підтвердити, що станом на 02.09.2021 року, день подання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» позовної заяви та станом на 16.12.2024 р. день ухвалення Фастівським міськрайонним судом Київської області по справі № 381/3207/21 рішення, у ОСОБА_1 існувала заборгованість за кредитним договором №Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що матеріали справи № 381/3207/21 не містять належним чином засвідченої копії договору факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року та реєстру боржників підписаних ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», акту приймання-передачі оригіналів або копій документів, що підтверджують права вимоги до боржників, а також реєстру прав вимог у електронному вигляді.

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 та матеріалів справи №381/3207/21 не вбачається, що за ним ПАТ «Ідея Банк» відступається ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року, більш того на ньому відсутні підписи уповноважених осіб на його підписання ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», які були скріплені печаткою.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подано відзив на апеляційну скаргу.

Товариство зазначає, що ПАТ «Ідея Банк» виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору від 22.08.2018 про істотні умови кредитного договору.

Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час підписання кредитного договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів відповідачем висловлено не було, укладення договору та нарахування заборгованості відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства.

Разом з позовною заявою, позивачем також було подано банківську виписку з 01.01.2000 по 25.07.2021 по рахунку, надану первісним кредитором, з якої чітко вбачається, що позичальнику було перераховано кошти в сумі 49999,00 грн. на відкритий позичальнику банком банківський поточний рахунок у гривні.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15п).

До позовної заяви було додано Довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №775.21531.003962915 від 22.05.2018, який містить узагальнений розмір усіх складових кредитної заборгованості.

Окрім того, твердження апелянта про те, що позивачем не надано реєстр боржників з підписами ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є безпідставини, необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, в матеріалах справи знаходиться належним чином засвідчена копія витребуваного судом договору факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року з додатками.

Договір факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року є чинним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає до виконання.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Стрикаль О.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити із викладених у ній підстав. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2024 скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог закону. Будь-яких заяв від позивача до суду апеляційної інстанції не находило.

Враховуючи те, що позивач, відповідач повідомлялися про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності представника позивача та відповідача оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представинка ОСОБА_1 - адвоката Стикаль О.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд першої інстанції виходив з того, що 22 травня 2018 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z75.21531.003962915. 02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Єврейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12/89 за умовами розділу 2 якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилаються засобами корпоративного зв`язку у захищеному паперовому файлі. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Як вбачається із витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року, ПАТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року, де боржником є ОСОБА_1 , яка має заборгованість за даним кредитним договором на загальну суму 100 181, 47 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що вбачається з ордерів від 22 травня 2018 року і згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 02 грудня 2020 року, сума заборгованості складає 100 181,47 ірн.

Судом взято до уваги сплату позичальником коштів на оплату комісії 4544,91 грн., тобто виконання умов договору, що є нікчемними в силу вимог закону. Суд вважав, що заначені кошти слід врахувати в рахунок заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитом. На думку суду, неврахування цих коштів порушить права позичальника, яка вносила часткову оплату кредитних коштів та була позбавлена можливості їх самостійно спрямовувати за призначенням, адже такі дії вчиняв кредитор.

Отже, сума боргу складає 58822,79 грн., яка складається із: суми заборгованості за основним боргом 47 924,39 грн.; суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10 898,40 грн. При цьому, враховуючи сплату позичальником на оплату комісії 4544,91 грн., загальна заборгованість складає 54277,88 грн.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 22 травня 2018 року між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z75.21531.003962915. За умовами договору, банк зобов`язався видати позичальнику кредит на суму 49999,00 грн., а позичальник зобов`язалась одержати його, повертати разом із процентними платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит повернути його разом з процентами платежами здідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місців.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на - 9,49% в Маржу банку.

Крім того, позичальником підписано паспорт споживчого кредиту та графік щомісячних платежів, за яким у строк до 22 травня 2023 року ОСОБА_1 зобов`язалась повернути банку тіло кредиту 49999,00 грн., проценти на його користування 13569,46 грн. та плату за обслуговування 90898,20 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що вбачається з ордерів від 22 травня 2018 року.

Разом з позовною заявою позивачем також було подано банківську виписку з 01.01.2000 по 25.07.2021 по рахунку, надану первісним кредитором, з якої чітко вбачається, що позичальнику було перераховано кошти в сумі 49999,00 грн. на відкритий позичальнику банком банківський поточний рахунок у гривні.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

З виписки по рахунку вбачається, що позичальником здійснювалась часткова оплата коштів для погашення заборгованості за кредитом. Тому, дані оплати також свідчать про те, що позичальником було отримано та використано надані кредитні кошти.

Внесення коштів на рахунок кредитодавця є визнання позичальником боргу, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення, договору та погодження всіх умов договору. Адже, без волевиявлення, не існувало б потреби сплачувати заборгованість.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 02 грудня 2020 року, сума заборгованості складає 100 181,47 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом 47 924,39 грн., суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10 898,40 грн., суми заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 41 358,68 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 27.11.2024 від АТ «Ідея Банк» надійшли на електронну адресу суду 13.12.2024 витребувані докази.

Наданий первісним кредитором детальний розрахунок заборгованості за кредитним договром № Z75.21531.003962915 від 22.05.2018 відображає загальну суму боргу за кредитним договором та деталізує порядок нарахування її складових.

В наявному в матеріалах справи детальному розрахунку заборгованості за кредитним договром відображено загальну суму боргу за кредитним договором та суми її складових, тотожні з сумами зазначеними у довідці-розрахунку заборгованості доданному до позовної заяви.

02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12/89, за умовами розділу 2, якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору, клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паперовому файлі. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

Договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами всіх їх зобов`язань за цим договором (п. 13.3 Розділу 13 Договору).

Як вбачається, із Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020, ПАТ «Ідея Банк» передало ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № Z75.21531.003962915 від 22 травня 2018 року, де боржником є ОСОБА_1 , яка має заборгованість за даним кредитним договором на загальну суму 100 181,47 грн.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано реєстр боржників з підписами ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є безпідставним, необгрунтованим та таким, що відповідає дійсним обставинам справи. В даному випадку для вирішення спору про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не має значення чи подано позивачем реєстр боржників чи витяг із цього реєстру, де він вказаний боржником, оскільки законом чітко передбачено, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до повідомлення № 004393709 від 24 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та наявну в ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми ст. 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разінеспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами поравочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17.

Колегія суддів зауважує, що апелянт не оспорила та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису ст. 204 ЦК України.

Отже, договір факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року є чиним, його дійсність ніким не оспорена, а тому підлягає виконанню.

Згідно з п.1 ч.2ст.11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно дост. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансоваустанова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦКдо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 1 ст. 1077 ЦК Українипередбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Під час розгляду справи позивачем було надано копію договору факторингу, а також підписаний сторонами реєстр прав вимоги до боржників, які відступлено позивачу.

Разом із тим, у даній справі кредитодавцем ставить питання стягнення, серед іншого, комісії, про що суд зазначає наступне.

Так, позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо нікчемності пунктів кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.У разі недійсностіправочину кожнаіз сторінзобов`язана повернути другійстороні унатурі все,що вонаодержала навиконання цьогоправочину, а в разі неможливостітакого повернення,зокрема тоді,коли одержанеполягає укористуванні майном,виконаній роботі,наданій послузі, -відшкодувати вартістьтого,що одержано,за цінами,які існуютьна моментвідшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення комісії.

Отже, сума боргу ОСОБА_1 складає 58 822,79 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом 47 924,39 грн., суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10 898,40 грн. При цьому, враховуючи сплату позичальником на

оплату комісії 4 544,91 грн., загальна заборгованість складає 54 277,88 грн. (58 822,79 - 4 544,91 = 54 277,88 грн).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи. Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Стрикалем Олександром Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 15 квітня 2025 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна