БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/7730/23 провадження № 2/361/1436/24
У Х В А Л А

«01» квітня 2025 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду клопотань відповідачів Акціонерного товариства Агрокомбінат «Калита» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Платон.003» про закриття провадження у справі № 361/7730/23 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальності «Войтовське» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Платон.003», Акціонерного товариства Агрокомбінат «Калита», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бишівська сільська рада Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору оренди, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року СТОВ «Войтовське» звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

08 січня 2025 року відповідач АТ Агрокомбінат «Калита» в особі генерального директора Фалька Т. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності СТОВ «Войтовське». Вказаний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

13 січня 2025 року представник відповідача ТОВ «Платон.003» - адвокат Невмержицький С.І. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Клопотання мотивовано тим, що відповідно до уточненої позовної заяви СТОВ «Войтовське» просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між АТ Агрокомібнат «Калита» та ОСОБА_1 та витребувати на користь СТОВ «Войтовське» у його тимчасове (строкове) володіння з тимчасового (строкового) володіння АТ Агрокомбінат «Калита» земельну ділянку з кадастровим номером: :08:008:0011. Отже, позивач повністю змінив предмет позову, сторін, а також підстави позову. При цьому первинний позов до фізичної особи про скасування рішення державного реєстратора перетворюється на позов до юридичної особи про витребування з його володіння земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди землі. Суть позову стосується речового права (права оренди земельної ділянки) між юридичними особами.

21 січня 2025 року представник позивача СТОВ «Войтовське» - Ковальчук А.С. подала до суду заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в яких зазначила, що первісний договір оренди землі, укладений між СТОВ «Войтовське» та ОСОБА_1 , є чинним, оскільки під час проведення державної реєстрації припинення права оренди використані підроблена угода про дострокове розірвання договору оренди та підроблений протокол загальних зборів учасників СТОВ «Войтовське», які не підписувалися ні директором ні учасниками СТОВ «Войтовське». Вказаний позов не стосується господарської діяльності СТОВ «Войтовське», оскільки спрямований на встановлення факту існування подвійної оренди та обмежень у передачі земельної ділянки на час чинності первісного договору оренди.

У підготовчому засіданні представник позивача СТОВ «Войтовське» - Ковальчук А.С. заперечила проти клопотань про закриття провадження у справі з підстав викладених у запереченнях.

Представник відповідача АТ Агрокомбінат «Калита» - Рущак К.М. у підготовчому засіданні клопотання підтримала, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Вислухавши позицію присутніх у підготовчому засіданні представників учасників справи, перевіривши клопотання та їх доводи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Статтею 1 та частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; та вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відтак серед ознак, визначених у частині першій статті 20 ГПК України для відмежування господарської юрисдикції від інших, є, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (пункт 3); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6); щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійними актів, що порушують право на майно, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна (пункт 13) тощо.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі

№ 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19)».

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 суд дійшов наступного висновку, що позовні вимоги ТОВ «Олійникова Слобода» до

ТОВ «Агрокомплекс «Узин» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та користування заявлені з приводу земельної ділянки, власником якої є фізична особа, яка укладала договори оренди як з ТОВ «Олійникова Слобода», так і з ТОВ «Агрокомплекс «Узин», ці вимоги нерозривно пов`язані з позовними вимогами про визнання договору оренди землі недійсним, а тому з огляду на характер правовідносин, з яких виник спір, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства».

Даний спір виник щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки, власником якої є фізична особа ОСОБА_1 , який і укладав оспорюваний договір оренди землі.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотань про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 206, 255, 256, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотань відмовити.

Ухвала за змістом статті 353 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.О.Василишин