справа № 492/216/25
провадження № 2-о/492/35/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

присяжних Куйтуклу Г.В., Боз Д.П.,

за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Арцизького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив оголосити померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка доводиться його матір`ю, посилаючись на те, що у 2001 році він разом з матір`ю переїхали на постійне місце проживання з м. Одеси до м. Арциз Одеської області, однак приблизно у 2004 році його мати зникла з місця проживання, з того часу заявник її не бачив. Більше 20 років заявнику нічого не відомо про матір. В наявний час він оформлює пенсію по втраті годувальника, однак пенсійним органом йому повідомлено про неможливість оформлення пенсії, через відсутність свідоцтва про смерть годувальника, тому заявник звернувся до суду з вказаним позовом.

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили її задовольнити.

Представниця заінтересованої особи Арцизького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви.

Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у судове засідання не з`явилася, просила про розгляд справи за її відсутності.

Суд, розглянувши заяву, вислухавши обґрунтування представника заявника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю в свідоцтві про народження зазначена ОСОБА_2 (а.с. 5). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18ОД № 000155 від 22 вересня 2008 року, пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , заявник у справі, є інвалідом другої групи (а.с. 6, 7, 8).

Як вбачається з виписки із медичної катки амбулаторного хворого ОСОБА_1 з 13 липня 2015 року по 24 липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз псоріаз, мати пішла з будинку та зникла безвісти (а.с. 9).

Згідно з посвідченням від 08 лютого 2006 року ОСОБА_2 є пенсіонеркою, вид пенсії за віком (а.с. 11).

Як вбачається з листа Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 56/М-01-2018 від 04 січня 2019 року заявнику роз`яснено, що для призначення пенсії у разі втрати годувальника слід надати необхідні документи (а.с. 10).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала суду пояснення про те, що вона є сусідкою заявника, ОСОБА_2 в місці проживання відсутня.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона приблизно 26 років проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є сусідкою ОСОБА_2 . Останній раз бачила ОСОБА_2 приблизно 15-20 років тому назад. Вважає, що ОСОБА_2 хворіла, оскільки бачила її біля смітника, де остання їла кота.

Судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду пояснення свідків не дають змогу встановити зв`язок між поясненнями сторін і фактичними правовідносинами, та є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі докази та пояснення, а тому оцінюються судом критично.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно норм ЦК України та ЦПК України, рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою» ЦПК).

Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК).

Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи.

Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків.

Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18.

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №461/424/15-ц та від 07 липня 2021 року №390/1443/19-ц.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 , так як у заяві до суду заявник лише констатувала факт відсутності відомостей про місце її перебування, але жодним чином не довів можливі припущення про її смерть. Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи у місці її постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою.

Вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_2 як на підставу для оголошення її померлою, заявник не підтверджує свої доводи жодними належними доказами щодо вирішення питання про з`ясування можливих причин її зникнення.

Крім того, відсутня в матеріалах цивільної справи й медична документація, яка б підтверджувала наявність у ОСОБА_2 хвороб, які б могли допустити її смерть.

Таким чином, надані заявником докази на підтвердження своїх вимог, суд зазначає, що обставин, що дають підставу припускати смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заяві не зазначено.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність вимог заявника та про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

На підставі статті 46 ЦК України, керуючись статтями 4, 90, 223, 258-259, 263-265, 293, 305, 306, 308, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.

Присяжні: Куйтуклу Г.В.

Боз Д.П.