Справа № 357/1015/25
Провадження № 2/357/1952/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У січня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 по справі № 359/8061/20 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2395, 00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.05.2021 заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2395, 00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні, склалася ситуація, коли призначених судом коштів на утримання ОСОБА_3 не вистачає на її основні витрати, які позивач неме в ході їх повноцінного виховання, а саме навчання, гуртки, спортивні заняття, кишенькові кошти. Гурток, який відвідує дочка ОСОБА_4 - це відділення волейболу КЗБМР ДЮСШ № 1. почала відвідувати з 30.09.2024 та по теперішній час. Дане заняття тягне за собою додаткові виграти такі, як форма, поїздки на змагання, дорога до закладу та назад. Також зазначила, що позивач та її дитина має статус ВПО.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025 року, головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали справи передані для розгляду.

Ухвалою судді від 22 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Постановлено провести розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Судом 21.02.2025 р. за вх..№9605 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Сподинюк Л.С. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначила, що відповідач був призваний по мобілізації у березні 2022 року та на даний час проходить військову службу. 05.08.2024 року під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму відповідно до довідки військово-лікарської комісії №926 від 16.08.2024 акубаротравматичне ураження вуха з травматичним розривом барабанної перетинки справа, змішана приглухуватість справ IV ст. з тимчасовим порушенням функцій. Відповідно до довідки військо-лікарської комісії №926 від 12.12.2024 діагноз: Т70, Т90.3 наслідки вибухової травми (05.08.2024) акубаротравму з посттравматичною перфорацією правої барабанної перетини у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості IV ст. з тяжкою втратою слуху 76,25 дб (ШМ біля вушної раковини) справа, І ст. з легкою втратою слуху 23,75 дб (ШМ 4,5 м) зліва. Травма тяжкого ступеня. В подальшому потреба у придбанні слухового апарату та тривалого лікування. 22.06.2024 року відповідачем було укладено шлюб, у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина відповідача ОСОБА_6 знаходиться в декретній відпустці та перебуває на повному матеріальному утриманні у відповідача. Сім`я відповідача проживає в м. Запоріжжя, дружина відповідача ОСОБА_6 та малолітній син ОСОБА_5 , 2024 р.н. мають статус внутрішньо переміщених осіб, адже місце де проживали с. Мала Михайлівка, Мелітопольського р-ну, Запорізької обл. на даний час знаходиться під окупацією, винаймають житло в м. Запоріжжі. Відповідач завди своєчасно сплачує аліменти через Державну виконавчу службу на рахунок колишньої дружини, а також відправляє кошти на особисту карту малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 р.н. Відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтримує зв`язок з донькою. Пред`являючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, позивач, належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання малолітньої дитини та погіршення її матеріального стану. Крім того, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших змін, які на підставі ст.192 СК України, є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Представник позивача адвокат Лебеловська Л.Ю. направила до суду відповідь на відзив, яка була зареєстрована канцелярією суду 03.03.2025 р. за вх..№11310, в якій зазначила, що оскільки розмір аліментів, визначений судом є мінімальним для потреб дитини, до того ж даний розмір не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначений розмір стягнення аліментів не відповідає інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку. Відповідач у відзиві вказує, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 . Дана обставина не може впливати на обов`язок відповідача утримувати доньку і не є підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів. Зміна способу стягнення з відповідача 1/4 частини доходу є мінімальним розміром для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. просила суд звернути увагу, що у відповідача травми легкого ступеню і розлад хвороби потребує відпустки для лікування, що підтверджується поданою відповідачем довідкою військово-лікарської комісії від 16.08.2024 року. Також в поданій довідці зазначено, що відповідач при легкому розладі здоров`я придатний до військової служби. Також відповідач не надав документів (квитанцій, чеки) про його витрати за лікування, в зв`язку з тим, що в Україні військовослужбовців лікують безкоштовно. Тому твердження, що відповідач несе значні затрати на медичне лікування нічим не підтверджені. Натомість, спостерігається погіршення стану здоров`я самої дитини на користь якої сплачуються аліменти. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має вроджені та набуті хвороби, а саме: - має вроджену ваду сечової системи, лівобічний гідронефроз - потребує постійного лікування та спостереження у лікаря уролога; - має діагроз Брадикардична шлуночкова парасистолія та перебуває а обліку у кардіоревматолога та нефролога; - має проблеми з зором спостерігається у лікаря офтальмолога; - має діагноз сколіоз поперекового грудного відділу хребта I-II ступеня, призначено носіння корсету, потребує реабілітаційної терапії. Також, просила суд врахувати погіршення стану здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів. Позивачка позбавлена можливості працювати та забезпечувати дитину в зв`язку з травмою після ДТП, яке трапилося 12.08.2023 року, має травми у вигляді пошкодження тіла та заднього рогу медіального меніску лівого колінного суглобу, пошкодження зв`язок правого плечового суглобу, забій грудної клітки. Потребує оперативного лікування та реабілітації. Також позивачка не має власного житла, має статус ВПО, орендує квартиру, сплачує орендну плату та комунальні послуги, займається доглядом та лікуванням дитини.

Судом 07.04.2025 р. за вх..№18534 отримано пояснення, в яких представник відповідача адвокат Сподинюк Л.С. зазначила, що позивач не вказує, що має зареєстроване місце проживання та власне житло в с. Чайки, Бучанського району, Київської області. Сім`я відповідача має статус ВПО та винаймають житло. Твердження позивача про те, що військовослужбовці лікуються безкоштовно є помилковими, оскільки ліки безкоштовні можливо отримати лише лі що профінансовані НСЗУ «Доступні ліки».

Позивач в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 08.04.2025 р. за вх..№ 18536 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Лебедовська Л.Ю. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обся та просить задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направи, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви та клопотання до суду не направив, причини неявки суду не повідомив.

Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, позивач надав заяву про розгляд справи у її відсутності, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18 листопада 2011 року серії НОМЕР_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року по справі №359/8061/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2395,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказане судове рішення набрало законної сили 18.06.2021 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З довідом від 01.05.2022 р. за №3248- та за № 3248- вбачається, що позивач з дитиною взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Дитина ОСОБА_7 , 2011 року народження тренується на відділенні волейболу КЗБМР ДЮСШ № 1 з 30.09.2024 та по теперішній час, що підтверджується довідкою № 189 від 14.10.2024.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має вроджену ваду сечової системи, лівобічний гідронефроз - потребує лікування та спостереження у лікаря уролога, що підтверджується випискою з медичної карти хворого від 01.08.2023 року та від 25.07.2022 року; має діагроз Брадикардична шлуночкова парасистолія та перебуває на обліку у кардіоревматолога та нефролога, що підтверджується випискою з медичної карти хворого №8814 від 08.10.2024 року; має проблеми з зором спостерігається у лікаря офтальмолога, що підтверджується консультативним висновком від 09.10.2024 року; має діагноз - сколіоз поперекового грудного відділу хребта I-II ступеня, призначено носіння корсету, потребує реабілітаційної терапії, що підтверджується консультативним висновком від 10.10.2024 року.

Позивач має травми у вигляді пошкодження тіла та заднього рогу медіального меніску лівого колінного суглобу, пошкодження зв`язок правого плечового суглобу, забій грудної клітки, потребує оперативного лікування та реабілітації, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями медичної документації.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 28.01.2025 р. за №1464/КО.

Відповідно до довідки військо-лікарської комісії №926 від 12.12.2024 та довідки військо-лікарської комісії №4787 від 12.12.2024, ОСОБА_2 отримав вибухову травму акубаротравматичне ураження вуха з травматичним розривом барабанної перетинки справа, змішана приглухуватість справ IV ст. з тимчасовим порушенням функцій. Діагноз: Т70, Т90.3 наслідки вибухової травми (05.08.2024) акубаротравму з посттравматичною перфорацією правої барабанної перетини у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості IV ст. з тяжкою втратою слуху 76,25 дб (ШМ біля вушної раковини) справа, І ст. з легкою втратою слуху 23,75 дб (ШМ 4,5 м) зліва. Травма тяжкого ступеня.

Відповідач ОСОБА_2 з 22.06.2024 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сім`я відповідача проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дружина відповідача ОСОБА_6 та малолітній син ОСОБА_5 мають статус внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідками від 30.08.2022 за №2303-2 та від 16.10.2024 р. за №2303-.

Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач зазначає, що сума аліментів, встановлена рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області об`єктивно не здатна забезпечити мінімальні потреби дитини та сприяти її повноцінному розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі N 643/11949/19.

Згідно вимог статті 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Право звернутися з позовом про зміну способу стягнення аліментів має одержувач аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З урахуванням положень ст.182 СК України, суд вважає, що мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити визначену судом частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Позивачка скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про збільшення розміру аліментів, стосовно зміни способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача.

Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивачка має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: змінився матеріальний стан позивачки та відповідача, збільшився прожитковий мінімум та відповідно збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину.

Вирішуючи даний спір, судом встановлено наявність підстав для зміни способу присудження аліментів.

Також встановлено, що позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.

При цьому, суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відзиві відповідач просить суд при винесені рішення врахувати те, що на його утриманні перебувають дружина, яка знаходиться в декретній відпусті та малолітній син.

Суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своїй дочці від попереднього шлюбу, яка її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання інших дітей. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, враховує їх при вирішенні даного спору.

Також, при визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та вимоги закону.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та суд приходить до переконання про можливість змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року, у справі №359/8061/20, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки зазначене є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, суд також бере до уваги, що з огляду на положення ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Крім того, розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати на утримання дитини і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача.

До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Як зазначено вище, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

В даному випадку, мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, а батько дитини відповідно у разі погіршення матеріального становища вимогу про зменшення розміру аліментів.

З урахуванням п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин позов в частині зміни способу стягнення аліментів підлягає задоволенню, а виконавчий лист, виданий за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року, у справі №359/8061/20, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2395,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, відкликанню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, а остання була звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень, розмір ставки яких діяв на час звернення до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 179, ст. ст. 141, 150, 180-184, ч.1 ст. 191, ч. 1 ст. 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року, у справі №359/8061/20, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Після набрання рішення законної сили виконавчий лист, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №359/8061/20, відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення суду виготовлено 14.04.2025 р.

Суддя Б. І. Кошель