№ 207/6634/24
№ 2/207/505/25
30 січня 2025 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бистрової Л.О.
при секретарі Степанян М.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,
В грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.
Придбавши квартиру, він звернувся до Центру надання адміністративних послуг для переоформлення особистих рахунків на себе та мені було повідомлено про те, що за даною адресом, а саме за особовим рахунком № НОМЕР_1 обліковується заборгованість за користування послуги теплопостачання та опалення. Після чого, 19 лютого 2024 року звернувся до директора КП КМР «Центральні тепломережі» зі зверненням щодо надання інформації про наявну заборгованість. 19 березня 2024 року отримано відповідь про те, що станом на 13 вересня 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за послуги опалення складає: 6879 гривень 13 копійок. Заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_2 за послуги опалення виникла через відсутність проведення оплати попередніми власниками у період до 13 вересня 2021 року та складає 6879 гривень 13 копійок на момент придбання ним квартири. Отже, сума заборгованості, яка обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_1 виникла у період до 13 вересня 2021 року іншим власником квартири, який був до 13 вересня 2021 року. При цьому майно яке було придбано з електронних торгів з реалізації майна, організатором даних торгів було Державне підприємство «СЕТАМ», про що було складено відповідний протокол № 551444 від 25 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № 64400244 та даний протокол свідчить про реалізацію предмета іпотеки в процедурі виконавчого провадження є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, згідно з яким позивач ОСОБА_1 став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що свідчить, що він не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та за абонентське обслуговування попередніх власників квартири. Відповідно на нього не могло бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої стягувачем попереднім власникам, тобто до набуття ним у власність квартири.
Як вбачається зі змісту свідоцтва від 13.09.2021 року він став власником квартири АДРЕСА_1 ; вказана квартира придбана на електронних торгах; попереднім власником є: ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К. 07.12.2002 року за реєстром 2960, та зареєстрованого 31.01.2008 року в обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» під реєстраційним номером 21964637; відомості щодо наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги відсутні. Окрім того, з урахуванням того, що зазначений об`єкт нерухомого майна був придбаний на електронних торгах, відповідно застереження про переведення боргу попереднього власника й згода кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України, відсутні.
До того ж, він не вчиняв дій які б свідчили про прийняття боргу з оплати комунальних послуг попередніх власників вказаної квартири. Відповідно на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої стягувачем попереднім власникам, тобто до набуття ним у власність квартири. Відповідно борг по оплаті за послуги опалення в розмірі 6879 гривень 13 копійок, нарахований йому безпідставно в порушення вимог чинного законодавства.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судом вживались. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до відповіді КП КМР «Центральні тепломережі» від 19 березня 2024 року, що станом на 13 вересня 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за послуги опалення складає: 6879 гривень 13 копійок.
Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 Житлового кодексу України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.
Згідно із преамбулою цього Закону України він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.
Положеннями цієї статті є встановлення у її частині 2 правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Крім того, частина 3 цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.
Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з приведеними вище нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.
Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року, справа №686/6276/19.
При цьому дане свідоцтво, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 згідно договору не брав на себе зобов`язань повертати борги попереднього власника, а тому не потрібен їх сплачувати.
При цьому суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення суми із загальної заборгованості узгоджується із абз.12 ч.2 ст.16 ЦК, яким передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, згідно ст.ст.8, 9 Конституції, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, ст.16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Отже, у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.
Подібні висновки були викладені Верховним Судом у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням фактичних обставин даної справи, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про зобов`язання АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість у розмірі 6879,13 гривень, яка виникла з вини попереднього власника, а саме за період до 13 вересня 2021 року.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17, вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка розглядається судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).
У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» судовий збір на користь держави в сумі 12 11 гривні 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л.О.Бистрова