печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3529/25-ц
пр. № 2-299/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за три місяці перед звільненням на загальну суму 40 715, 95 грн, посилаючись на те, що при звільненні вказана заробітна плата також не була виплачена.

В обґрунтування вказано, що позивач була звільнена на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з посади фахівця групи складського обліку Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу (розподільчий центр). Їй видано копію наказу про звільнення, проте, розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, на які працівник має право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, ні в день звільнення, а ні згодом, на її вимогу, відповідачем не виплачені.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

27 січня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 31 січня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

03 лютого 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

18 вересня 2023 року ОСОБА_1 , котра з 08 жовтня 2018 року працювала в ТОВ «ДІЄСА», була звільнена на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з посади фахівця групи складського обліку Департаменту логістики, дистрибуції та сервісу (розподільчий центр), що підтверджується наказом № Z00/15/09/031 від 18 вересня 2023 року та записами у трудовій книжці.

За даними Довідки ОК-5 встановлено, що з липня 2023 року по вересень 2023 року позивачеві нараховано, але виплачено заборгованість по заробітній платі: за липень 16 238, 10 - 19,5% (18% - ПДФО, 1,5% - військовий збір) = 13 071,67 грн, за серпень 14 879, 91 - 19,5% (18% - ПДФО, 1,5% - військовий збір) = 11 978, 33 грн, за вересень 19 460, 80 - 19,5% (18% - ПДФО, 1,5% - військовий збір) = 15 665,94 грн.

Отже, всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 18 вересня 2023 року борг за організацією по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі (включаючи компенсацію за невикористану відпустку), складає 40 715,94 (13 071,67 + 11 978,33 + 15 665,94) грн без ПДВ.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Розрахунок позивача відповідачем не спростовано.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і сума у розмірі 40 715, 94 грн підлягає стягненню з відповідача.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином в дохід Держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі, зменшеному на коефіцієнт 0,8, оскільки позов подано через Електронний суд.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Дієса» витрати на правничу допомогу у розмірі 20 % від стягнутої заборгованості - у сумі 8 143, 19 грн.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення невиплаченої заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 40 715, 94 грн, витрати на правову допомогу - 8 143, 19 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) в дохід Держави судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова