ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 6290/3692/23

провадження № 61-8662св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року у складі судді Цендри Н. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2024 рокуу складі колегії суддів: Бурлака І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав.

2. Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Наразі вона перебуває у другому шлюбі з

ОСОБА_4 .

3. Зазначила, що дочка страждає на тяжке захворювання, є інвалідом дитинства з 07 червня 2023 року, потребує постійної реабілітації, лікування, занять з логопедами, психологами, індивідуальної розвиваючої корекції, АВА терапії, спеціальної дієти та вартісних ліків.

4. Батько дитини, крім сплати аліментів на її утримання, жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує її лікування, необхідне харчування, не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу щодо її здоров`я та розвитку. Дитина навіть не знає свого біологічного батька.

5. Вказувала, що кожного разу, коли потрібно лікувати дитину в стаціонарі чи в санаторії, вона вимушена звертатись до батька дитини з відповідними проханнями, що забирає в неї здоров`я і час.

6. З огляду на вказане просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №296 від 08 серпня 2018 року, складений Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

8. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначав, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення місцевого суду змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом такого змісту.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_2 , поклавши на виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

10. Встановивши, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

11. Водночас, виходячи з встановлених судом обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 як батько не бере достатньої участі у вихованні дочки, яка має низку захворювань, інвалідність та потребує особливого підходу у спілкуванні, апеляційний суд вважав за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки, поклавши на виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12. У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2024 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд за встановленою підсудністю.

15. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, від 01 березня 2023 року у справі № 941/314/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

16. Також, підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права, а саме: не дослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що відповідач свідомо нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини навіть після того, як вона звернулась до суду, він не цікавиться станом здоров`я дитини та її лікуванням, не знає, в якій групі вона в дитячому садочку, яку спеціальну групу відвідує.

18. Вважає, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

19. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 01 червня 2017 року, під час якого у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21. Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2020 року, в якому ухвалою суду від 02 грудня 2022 року виправлено описку, шлюб між сторонами розірвано.

22. З 24 грудня 2022 року ОСОБА_4 перебуває в другому шлюбі з ОСОБА_4 .

23. ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади.

24. З характеристики дитини Віолетти від 05 вересня 2022 року №1-19/50, наданої Комунальним закладом «Лозівський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №11 «Берізка», вбачається, що дитина потребує постійної допомоги різної міри складності в опануванні нових знань та уявлень, самообслуговуванні, встановленні контакту та взаємодій з оточуючими дорослими та однолітками, має діагноз затримка психомовленнєвого розвитку, загальне недорозвинення мовлення І рівня, розлади аутистичного спектру.

25. Із медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років № 6

від 07 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання (патологічний стан) - ранній дитячий аутизм, недорозвинення мовлення.

26. ОСОБА_2 встановлено діагнози: ранній дитячий аутизм, недорозвинення мовлення, затримка психо-мовного розвитку, аміноацидопатія, гіпергомоцистеїнемія. Вона потребує психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових послуг, що підтверджується медичною документацією, висновками про оцінку розвитку дитини.

27. Із виписки з історії хвороби №486 Відділення психіатрії Державної установи «Інститут здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України» вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 по 30 травня 2023 року з діагнозом дитячий аутизм (F84.0), гіпергомоцистеїнемія, аміноацидопатія.

28. З довідок комунального підприємства «Еко-Сан» Лозівської міської ради Харківської області вбачається, що ОСОБА_2 на постійній основі працює водієм автотранспортних засобів, та з його заробітної плати відраховуються аліменти.

29. З характеристики директора комунального підприємства «Еко-САН» №601 від 03 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 за час роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований працівник, який виконує всі поставлені перед ним завдання сумлінно, старанно та вчасно. Має високе почуття відповідальності за доручену йому справу. За характером спокійний та врівноважений, швидко вписується в колектив і добре знаходить спільну мову з працівниками. Завжди прийде на допомогу товаришам по праці. Працює без порушень. Дотримується трудової дисципліни і техніки безпеки на робочому місці. Протягом усього періоду роботи жодної скарги на нього не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом.

30. З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22 серпня 2023 року

№ 821, вбачається, що діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір`ю, умови проживання задовільні, є можливість облаштувати місце для сну та відпочинку дитини, він працює, сплачує аліменти на утримання дочки та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

31. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених упункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

32. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

39. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

40. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

41. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

42. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

43. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).

44. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

45. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

46. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

47. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

48. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження

№ 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

49. Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

50. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

51. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено.

52. Належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, неможливості зміни його поведінки на краще, позивачкою не надано.

53. Факт стягнення з відповідача на її користь аліментів на дитину сам по собі не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дочки, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки відповідач не має.

54. Особисті непорозуміння між батьками не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

55. Сам по собі факт недостатнього спілкування батька з дитиною не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, як і необхідність для позивачки отримувати згоду ОСОБА_2 на вчинення тих чи інших дій щодо дитини, зокрема, згоду на лікування у спеціальних медичних закладах тощо.

56. Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що участь відповідача у судових засіданнях, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позов свідчить про його інтерес до дочки, про бажання брати участь у її вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

57. Таким чином, встановивши, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

58. При цьому, виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 як батько не бере достатньої участі у вихованні дочки, яка має низку захворювань, інвалідність та потребує особливого підходу у спілкуванні, апеляційний суд правильно вважав за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки, поклавши на виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

59. В даному випадку надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання дочки стосується, насамперед, урахування якнайкращих інтересів дитини.

60. У разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька стосовно дочки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення позивачка не позбавлена можливості повторно ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав.

61. Зважаючи на вищевикладене у сукупності доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

62. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження

№ 14-446цс18).

63. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

64. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, від 01 березня 2023 року у справі № 941/314/22, на які посилалася заявниця у касаційній скарзі.

65. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

66. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2024 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян