Унікальний номер справи 760/4225/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7084/2025
Головуючий у суді першої інстанції Н. М. Аксьонова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

11 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач за первісним позовом

(відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом

(позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Аксьонової Н. М., в примішенні Солом`янського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА в м. Києві, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2019 року по 17 лютого 2021 року, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у справі №760/26596/20. Від даного шлюбу сторони мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2019 року і по даний час дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що є місцем реєстрації позивача, де створені для дитини всі необхідні умови для зручного та небезпечного проживання (спальне місце, сезонні речі та взуття, книжки, іграшки, дитяча аптечка, необхідні продукти харчування тощо). Позивач також зазначила, що дитина систематично оздоровлюється та відпочиває на дачі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де для дитини також створені комфортні умови. ОСОБА_1 вказала, що вона працевлаштована, є практикуючим адвокатом у кримінальних справах та має постійний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно. Дитина відвідує освітні установи, вона опікується процесом навчання доньки, регулярно цікавиться її успіхами, перебуває у постійному контакті з вихователями та викладачами закладу, а також опікується станом здоров`я дитини.

Крім того позивачем зазначено, що 18 червня 2022 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася спільна дитина - ОСОБА_5 . Дочка ОСОБА_3 зростає в атмосфері любові та піклування, дуже прив`язана до свого молодшого брата, бабусі - ОСОБА_7 . Дитина постійно проживає разом з позивачем, яка повністю опікується долею дитини, між донькою та матір`ю склалися дуже близькі та довірчі відносини, тому у найкращих інтересах дитини визначити місце її проживання з матір`ю.

Натомість у відповідача з дочкою відсутній сталий та міцний психо-емоційний зв`язок, дитина не сприймає його як батька, який створює для неї безпечне соціально-підтримуюче середовище. 03 лютого 2021 року ОСОБА_2 на дитячому майданчику біля будинку матері позивача вчинив сварку та став виривати дитину з рук бабусі, намагаючись втекти з нею, внаслідок чого дитина перелякалася та плакала. Поведінка відповідача може стати травмуючим фактором для дитячої психіки та завдати їй моральної шкоди. Житлові умови відповідача за місцем його реєстрації не забезпечують дитині безпечних та комфортних умов проживання. За умов воєнного стану лише проживання дитини з позивачем спроможне гарантувати дитині безпеку.

Також позивач вказала, що судовим наказом №760/1022/21, виданим Солом`янським районним судом м. Києва 04 лютого 2021 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 стягнуто аліменти в розмірі частини доходів батька дочки. Зокрема, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №760/19171/22 про зміну способу та розміру стягнення аліментів, оскільки відповідач ухиляється від належної сплати аліментів.

Ухвалою від 09 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін та зобов`язано Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації надати суду висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання дитини.

26 червня 2023 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-7131 від 20 червня 2023 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

21 липня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що сторони двічі перебували в зареєстрованому шлюбі - з 07 вересня 2008 року по 29 вересня 2012 року та з 23 квітня 2019 року по 17 лютого 2021 року. Від шлюбу мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 зазначає, що має постійне бажання бачитися та приймати участь у вихованні дитини, її забезпеченні. Проте мати дитини з листопада 2020 року чинить перешкоди щодо його побачень з дитиною. На даний час дитину вдається бачити один раз на тиждень близько двох годин відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 квітня 2021 року №240 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною».

Також вказав, що з 15 лютого 2022 року працює на посаді юриста, має постійне джерело доходу, також має у користуванні сучасну, комфортну квартиру площею 18 кв. м. з усіма зручностями та побутовою технікою, для виховання та розвитку дитини створені всі умови, має у користуванні сучасний легковий автомобіль, що дозволить відповідачу забезпечити комфортні умови пересування дитини. У грудні 2022 року він погасив заборгованість по аліментам. На даний час непогашених чи незнятих судимостей не має, алкогольних напоїв чи наркотичних засобів не вживає, є порядною людиною та гарним батьком. Вказує, що ОСОБА_1 повідомлено суду недостовірну інформацію щодо її місця проживання разом із дитиною, оскільки з весни 2020 року вона разом із дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Також звернув увагу, що ОСОБА_1 надано суду відомості з неактуальною інформацією, а саме висновок оцінки потреб сім`ї від 05 лютого 2021 року та її характеристику, складену головою правління ОСББ «Шепелівський маєток» 30 серпня 2022 року, з посиланням на те, що з дати їх складання пройшов тривалий час. При цьому висновок психологічного дослідження від 05 квітня 2023 року, здійснений психологом ОСОБА_9 , відповідач вважає таким, що не відповідає принципам об`єктивності, компетентності та професійності, даний документ має ознаки замовного, упереджено фальсифікованого. Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 безпідставно намагається принизити його та вказує недостовірну інформацію з метою позбавлення його батьківських прав відносно дитини, у тому числі визнати винною особою у вчиненні домашнього насильства. Проте постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 березня 2021 року у справі №752/6193/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення ним домашнього насильства. Додана до позовної заяви копія вироку Жовтневого районного суду м. Києва від 31 березня 1998 року щодо дідуся дитини ОСОБА_10 не стосуються предмету спору.

Також зауважив, що необхідність залучення органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області викликана тим, що дитина фактично проживає у с. Мар`янівка Білоцерківського району Київської області.

Ухвалою від 13 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

03 січня 2024 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11 грудня 2023 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року первісний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні поданого нею позову та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що справу розглянуто судом першої інстанції без належної оцінки доказів, що безпосередньо стосуються як дитини, так і предмету спору, а саме: психологічного коментаря складеного 06.07.2023 практичним психологом, кандидатом психологічних наук, психологом вищої категорії з досвідом роботи більше двадцяти семи років ОСОБА_14 на висновок психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 05.04.2023 року, що виданий психологом ОСОБА_9 . У цьому психологічному коментарі наголошується на тому, що останній не відповідає принципам об`єктивності, компетентності та професійності, натомість має ознаки замовного, упередженого фальсифікованого; відповідь Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 18.07.2023 представнику позивача, адвокату Каменській Н. П., де вказано, що в ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 більше одного року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає; відповіді Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві Апелянту: від 01.06.2023 №28-ЗІ/125/55/05-2023, від 22.02.2023 №К-542/125/55/05-23, від 09.02.2023 №К-258/125/55/05-23, від 31.01.2023 № К-220/125/55/05-23, від 25.01.2023 №К-79Л25/55/05-23, від 19.10.2022 № 55-ЗІ/125/55/05-2022, від 19.10.2022 № 56-ЗІ/125/55/05-2022, в яких повідомляється, що позивач разом дитиною проживає за адресою АДРЕСА_2 ; факту, що у справі № 760/17867/23 (інформація у публічному доступі) відкрито провадження за позовом апелянта до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_1 , про визнання інформації недостовірною, що викладена у висновку Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 20.06.2023 № 108-7131 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та акті обстеження умов проживання від 17.04.2023, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації тощо. ОСОБА_1 перешкоджаючи побаченням батька з дитиною намагається обмежити виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків виключно по сплаті аліментів, не даючи можливість опікуватися дитиною у інших сферах її життя. Позивач привчила дитину називати свого другого чоловіка батьком.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи щодо: непроживання позивача з дитиною в Солом`янському районі м. Києва; про сумнівність висновків зроблених у психологічному дослідженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 05.04.2023 щодо взаємовідносин батька і дитини, у тому числі начебто травматичного досвіду спілкування і негативних спогадів дитини про апелянта; неправдивості інформації, що викладена у висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації як органом піклування від 20.06.2023 № 108-7131 про визначення місця проживання з матір`ю та акті обстеження умов проживання затвердженого 17.04.2023 (у частині проживання позивача з дитиною за адресою: АДРЕСА_3 ). Судом першої інстанції абсолютно безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань / заяв апелянта про проведення судово-психологічної експертизи, заявлених 29.01.2024 та 18.03.2024.

Крім того, апелянт вказує, що судді тричі заявлявся відвід з огляду на численні її незаконні дії / бездіяльність, що викликали / викликають недовіру апелянта. Систематичне не повідомлення належним чином про судові засідання апелянта позбавило можливості його реалізувати низку процесуальних прав. Систематичні порушення суддею вимог закону під час слухання справи № 760/4225/23 підтверджуються всіма матеріалами цієї справи. При цьому суддя не вважала за необхідне, як того вимагає законодавець у ст. 223 та ст. 198 ЦПК України (при цьому це обов`язок, а не право суду), відкласти розгляд справи № 760/4225/23 у зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи ( ОСОБА_2 ), щодо якого були відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Порушення судом гарантованого ст. 6 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий і публічний розгляд справи, на думку апелянта, вбачається й у закритті підготовчого засідання у межах розгляду цієї справи. Апелянтом 29.04.2024 подавалося клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у задоволенні якого було відмовлено протокольною ухвалою.

Крім того, окрему увагу звернув на те, що судом першої інстанції справа № 760/4225/23 слухалася більше року. Разом з тим, систематично допускалися грубі порушення чинного законодавства, у тому числі здійснювався однобічний, вибірковий підхід до оцінки доказів на користь позивача, докази подані сторонами не оцінювалися у взаємозв`язку, безпідставно не бралися до уваги значущі докази подані апелянтом. Взагалі не розглянуто клопотання апелянта про постановлення окремої ухвали стосовно посадових осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з передачею її до уповноважених правоохоронних органів, оскільки ними було підготовлено висновок Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 20.06.2023 № 108-7131 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та акт обстеження умов проживання затверджений 17.04.2023 з неправдивою інформацією щодо місця проживання позивача з дитиною тощо.

Суд не взяв до уваги, що у межах справи № 760/4225/23 позивачем не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження саме періодичного проживання за зареєстрованим місцем проживання та на дачі. Тому вважає, що висновок суду першої інстанції, зокрема, про періодичність проживання позивача з дитиною за адресою місця реєстрації, а також на дачі за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідає об`єктивним обставинам цієї справи.

Додатково зауважив, що судом першої інстанції не допитано свідків, про допит яких було заявлено.

Апелянт переконаний, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки та бажає продовжувати їх виконувати надалі якщо матір`ю дитини не будуть чинитися відповідні перешкоди.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи (поштове відправлення повернулося до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки суду не повідомив. 31.03.2025 у приміщенні суду ОСОБА_2 особисто подав заяву про залишення справи №760/4225/23 без розгляду.

Надаючи оцінку поданій ОСОБА_2 заяві, колегія суддів вважає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки з її змісту не вбачається можливим встановити про що саме просить заявник, оскільки викладена в ній вимога - залишити справу без розгляду, є некоректною та суперечить вимогам процесуального закону. Відповідач повторно подав таку заяву, так заяву від 17.03.2025 він заявою від 20.03.2025 просив суд не брати до уваги.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи (поштове відправлення повернулося до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від неї не надходило.

Треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА в м. Києві та Виконавчий комітет Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про час та дату судового засідання повідомлені належним чином (судові повістки доставлені 12.03.2025 до електронних кабінетів, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду), явку своїх предтсавниікв у судове засідання суду апеляційної інсанції не забезпечили, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від третіх осіб не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана ОСОБА_2 , який повідомлений про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 02.04.2025 через неявку учасників справи (їх представників) в судове засідання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 квітня 2019 року Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №772, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у справі №760/26596/20-ц.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 грудня 2020 року.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання №74033384 від 18 листопада 2021 року та №41191805 від 15 липня 2019 року, ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та вони проживають за адресою місця реєстрації, де для дитини створені комфортні умови для проживання, оздоровлення та відпочинку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , періодично також проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де для дитини також створені комфортні умови для проживання, оздоровлення та відпочинку.

Судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року у справі №760/1022/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

18 червня 2022 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , він якого у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно характеристики, наданої ОСББ «Шепелівський маєток» №б/н від 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_4 . Протягом часу проживання ОСОБА_1 добросовісно дотримувалась правил добросусідства, конфліктів чи неприязних відносин із сусідами не мала, завжди ввічлива, уважна та привітна. У житті ОСББ приймала активну участь, заборгованості по платежам перед ОСББ не мала.

Згідно листа ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 04 січня 2023 року вбачається, що у період з 29 жовтня 2019 року до 09 вересня 2022 року дитині ОСОБА_3 регулярно надавалися медичні послуги в ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка». Супровід малолітнього пацієнта ОСОБА_3 здійснювала мати - ОСОБА_15 07 квітня 2023 року у вказаному медичному центрі ОСОБА_17 було надано консультацію дитячого невролога, дитина була оглянута в присутності матері.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за перший квартал 2023 року отримала дохід у розмірі 105 000,00 грн.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідками.

Згідно довідки, виданої ЗДО (ясла-садок) «Дзвіночок» Гребінківстької селищної ради від 17 квітня 2023 року ОСОБА_3 відвідує ЗДО (ясла-садок) «Дзвіночок» Гребінківської селищної ради з 2021 року (2021 рік - 45 днів, 2022 рік - 16 днів, 2023 рік - березень - квітень). За цей час проявила себе добре як чуйна, життєрадісна дитина. Вона прив`язана до матері, ОСОБА_1 , яка приводила дочку до садочка і забирала, а також до бабусі ОСОБА_18 та ОСОБА_4 . Батько дитини, ОСОБА_2 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_19 не приводили та не забирали онуки. Сім`я матеріально забезпечена, дитина має все необхідне для життя та відвідування садочка. Розвиток дитини відповідає віку.

Згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві від 24 січня 2023 року, від ОСОБА_15 03 лютого 2021 року, 27 березня 2021 року, 15 серпня 2021 року надходили повідомлення щодо протиправних дій з боку ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку психологічного дослідження від 05 квітня 2023 року, здійсненого психологом ОСОБА_9 , дівчинка, скільки себе пам`ятає, проживає разом із матір`ю. Повагою і безумовним авторитетом для дівчинки є її мама, яка піклується про неї щодня і створює умови для безпечного життя і розвитку, відводить дівчинку у садок, гуляє з нею і приділяє основну увагу. Про батька з дівчинка не хоче говорити і одразу переключається на вітчима, називаючи його ім`я, посміхається. Вона має обривисті і дуже неприємні спогади коротких контактів з біологічним батьком. Дівчинка не висловлює бажання спілкуватись із татом. Дівчинка не здатна самостійно оцінювати сімейну ситуацію, що склалася між її батьками через малолітній вік. У ОСОБА_3 існує дуже тісний емоційно-психологічний зв`язок з мамою та братиком, якого вона чекала і любить, а також особливо з бабусею та вітчимом.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 06 грудня 2023 року, здійсненого на підставі листа начальника служби у справах дітей та сім`ї Ковалівської сільської ради ОСОБА_21 №968/02-27 від 23 листопада 2023 року, проведено обстеження за адресою місця проживання сім`ї ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , з якого встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом зі своєю дитиною - ОСОБА_3 , сином ОСОБА_5 , чоловіком ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_18 у будинку, який на праві власності належить ОСОБА_18 . У будинку створені належні умови для проживання, повноцінного виховання та розвитку дитини. Дитина має окрему кімнату, облаштовану всім необхідним для проживання, має в достатній кількості речі та іграшки відповідного віку. Стосунки між членами родини доброзичливі, побудовані на взаєморозумінні, взаємопідтримці та повазі.

Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 19 квітня 2023 року, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою розгляду справи про скасування розпорядження Солом`янської ДЦА від 06.04.201 №240, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , яка на праві власності належить ОСОБА_19 (баба дитини). З акту вбачається, що житло розміщене на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з однієї кімнати, загальна площа - 30 кв.м., житлова - 18 кв.м., квартира з усіма комунальними зручностями. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у кімнаті є диван, меблева стінка, телевізор, два розкладні крісла, комо, тумба, є дитячі іграшки. Квартира облаштована необхідною побутовою технікою. За цією адресою мають постійне місце реєстрації батько дитини ОСОБА_2 та баба дитини ОСОБА_19 .

Згідно довідки №1 від 28 лютого 2023 року, наданої ФОП ОСОБА_22 , ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_22 з 15 лютого 2022 року на посаді юриста з окладом 6 700,00 грн. згідно з штатним розкладом.

За місцем роботи у ФОП ОСОБА_22 , де ОСОБА_2 працює на посаді юриста, останній характеризується як порядна людина, відповідальний та дисциплінований працівник. Відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків: згідно із чинним законодавством намагається реалізувати свій батьківський обов`язок щодо участі у вихованні дочки. Виконує аліментні зобов`язання на утримання дитини.

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 квітня 2021 року №240 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкування з дитиною» ОСОБА_2 визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме з першої та третьої суботи місяця з 11:00 до 13:00, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 до 13:00.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам №64422321 від 28 грудня 2022 року станом на 28.12.2022 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» станом на 28.11.2022 ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року у справі №752/6193/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення ним домашнього насильства.

Згідно відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві від 24 лютого 2023 року вбачається, що з 01 січня 2020 року до 20 лютого 2023 року на спецлінію «102» від ОСОБА_2 надійшло 21 повідомлення з приводу виклику поліції за адресою АДРЕСА_6 .

Згідно відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві від 23 лютого 2023 року вбачається з 01 квітня 2020 року до 21 лютого 2023 року на спецлінію «102» від ОСОБА_2 надійшло 38 повідомлень з приводу виклику поліції за адресою АДРЕСА_7 , та АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилаючись на подані нею докази, ураховуючи вік та потреби динити, вказувала на доцільність визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому ОСОБА_2 , у зустрічному позові вказував на доцільність визначення місця проживання дитини разом з ним, вказуючи на належне виконання ним свох батьківських обов`язків та бажання продовжувати їх виконувати надалі якщо матір`ю дитини не будуть чинитися відповідні перешкоди.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дитини та позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку, адже за місцем проживання матері дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв`язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Оскільки задоволення вимог первісної позовної заяви повністю виключає задоволення вимог за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви. При цьому суд вказав, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами справи з огляду на наступне.

Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК Українисімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третястатті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Нормами статті 19 СК Українивстановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК Українита принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20 Верховний Суд вказав, що створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям тане відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц, висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом першої і апеляційної інстанцій встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має стабільний дохід, позитивно характеризується. зокремаяк матір дитини, має новостворену сім`ю, у якій вже народилася інша дитина, з якою у ОСОБА_3 є тісний зв`язок, тавідсутність будь-яких обставини, які б давали підстави для висновку щодо негативного впливу матері на дитину, або ж відсутність у ОСОБА_1 батьківського потенціалу, вчинення останньою будь-яких дій, які суперечили б інтересам дитини.

Також судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 з народження і до теперішнього часу росла та проживала з матір`ю та її родиною (бабусею, вітчимом та меншим братом), де дитині створені всі необхідні умови для її гармонійного розвитку, дитина має прихильність до матері та її родини, позитивний контакт із ними. У свою чергу, з батьком дитина бачиться рідко, після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні відносини та нерідко виникають конфліктні ситуації, зокрема через спір щодо участі батька у вихованні дитини. Батько має бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, сплачує на утримання дитини аліменти.

Отже, оцінюючи можливість дитини проживати із батьком, суд врахував, особисту прихильність дитини до матері, малолітній вік дитини, сталі соціальні зв`язки дитини, безпечне для життя дитини середовище, у тому числі в умовах воєнного стану,та дійшов обгрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дитини та позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку, адже за місцем проживання матері дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв`язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок психолога наданий відповідачем, але зазначений висновок не спростовує висновки суду першої інстанції щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки саме проживання малолітньої дочки разом з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. Належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи ОСОБА_2 про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків відносно малолітньої дочки, останній суду не надав. Таких доказів не отримано і судом апеляційної інстанції.

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на малолітню ОСОБА_3 , а також неналежне виконання ним батьківських обов`язків. Адже постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року у справі №752/6193/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_24 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення ним домашнього насильства. Додана до позовної заяви копія вироку Жовтневого районного суду м. Києва від 31 березня 1998 року щодо дідуся дитини ОСОБА_10 не стосуються предмету спору, оскільки спір вирішується між батьками дитини.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, врахувавши релевантну практику ЄСПЛ, положення Конвенції про права дитини та національного законодавства, що регулює сімейні правовідносини, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її вік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку дочки, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

Визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю у даному випадку, не позбавляє ОСОБА_2 батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_3 . Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору врахував найкращі інтереси дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням встановлених судами обставинами справи. Для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам.

Питання встановлення спільної фізичної опіки над дитиною сторонами справи не ініціювалося та судом не вирішувалося. При цьому суд вірно вказав, що за істотної зміни обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на виконання вимог статті 19 СК Українинадав вірну оцінку висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору та дійшов висновку про врахування висновків органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки вони є обґрунтованими, та такими, що узгоджуються з наявними у справі доказами.

При цьому ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.

Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Згідно із пунктом 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

У частинах четвертій та шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, згідно Висновку №108-7131 від 20 червня 2023 року органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

У висновку вказано, що ОСОБА_1 проживає разом із дитиною, повністю опікується її долею, між дитиною та матір`ю дуже близькі та довірливі відносини, вона повністю забезпечує базові потреби дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 квітня 2023 року, складеного працівниками служби, за місцем реєстрації (проживання) матері та дитини створені належні умови для проживання малолітньої. У бесіді з працівником Служби дівчинка повідомила, що проживає з мамою, з інших питань по суті спору свою думку висловити не змогла. Відповідно до висновку психологічного дослідження від 05.04.2023 року дівчинка проживає з мамою, скільки себе пам`ятає, має сильний емоційний зв`язок з нею та молодшим братом, мама є для неї авторитетом. ОСОБА_2 про розгляд даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації 18.02.2023 року був повідомлений особисто, пояснень по суті спору не надавав. У своїй заяві до Служби від 17 травня 2023 року просив перенести розгляд питання у зв`язку з його відрядженням. Лист-повідомлення про розгляд вказаного питання на засіданні комісії 01.06.2023 року не отримав, на телефонні дзвінки працівників Служби не відповідав, пояснень до Служби по суті спору не надав.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Королівської сільської ради від 11 грудня 2023 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Із даного висновку також встановлено, що ОСОБА_1 (мати неповнолітньої) тимчасово проживає на території Ковалівської сільської ТГ, у зв`язку із врахуванням безпекової ситуації у м. Києві, задля забезпечення спокійного середовища для своїх двох малолітніх дітей та уникнення їх морально-психологічного травмування. Батько малолітньої, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_5 , офіційно працює у ФОП ОСОБА_22 . ОСОБА_2 у повній мірі не буде мати змоги забезпечити дитині спокійне та стійке середовище, у зв`язку із виникненням будь-яких позаштатних ситуацій, а саме: потенційна загроза життю та здоров`ю малолітньої дитини у зв`язку з несталою безпековою ситуацією у м. Києві, тимчасовими змінами у стані здоров`я, забезпечення виховання та безпечного освітнього середовища у ЗДО (під час дії повітряної тривоги). Усі вищеперелічені обов`язки будуть покладені на того з батьків, з яким судом буде визначене місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.

Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четвертастатті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції вірно врахував надані органами опіки та піклування висновки, та обгрнутованого вважав, що такі висновки органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої динитини, суд першої інстанції дослідив і надав відповідну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та не ухвалював оскаржуване судове рішення виключно на підставі висновку органу опіки та піклування.

ОСОБА_2 , вказуючи на сумнівність висновків, зроблених у психологічному дослідженні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 05.04.2023 щодо взаємовідносин батька і дитини, не надав належним та допустимих доказів у розімінні закону, які б могли слугувати підставою для визнання висновків, викладених органами опіки та піклування у наданих висновках щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

При цьому, психологічний коментар, складений 06.07.2023 практичним психологом, кандидатом психологічних наук, психологом вищої категорії з досвідом роботи більше двадцяти років ОСОБА_14 не може слугувати належним доказом у справі на спростування обставин, встановлених судом під час розгляду справи. Викладене у коментарі є лише припущенням, що не підтверджено відповідними доказами.

Посилання у апеляціній скарзі на те, що ОСОБА_1 змінила місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не проживає за місцем реєстрації, а фактично проживає у с. Мар`янівка Білоцерківського району Київської області, не спростовують висновків суду щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю. ОСОБА_1 не заперечує цього факту, та нею не чиниться дії щодо приховування місця проживання дитини. Такі посилання апелянта зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин.

При цьому апеляційний суд зазначає, що батьку дитини відома адреса проживання матері та малолітньої дитини, відомо якими є умови проживання дитини, які дошкільні заклади вона відвідує тощо.

Отже, надавши належну оцінку усім обставинам справи, взявши до уваги вік дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У даному випадку визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з матір`ю забезпечить зростання дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Отже, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю у цій справі, суд надав належну оцінку доказам: кожному окремо та доказам у їх сукупності, досліджено висновки органів опіку та піклування нарівні з іншими доказами, враховано ставлення батьків до виконання ними батьківських обов`язків та інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, у результаті чого ухвалено законне та вмотивоване рішення.

Відтак доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів відхиляє як необгрнутовані.

Доводи апеляційної скарги у тому, що судом першої інстанції при розгляді справи грубо порушено норми процесуального права, колегія суддів оцінює критично та не бере до уваги.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Суд з метою запобігання зловживанням правами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. Обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності, який судом першої інстанції у цій справі дотримано.

Київський апеляційний суд не вбачає упередженість або необ`єктивність судді у результатах розгляду даної справи, а тому відповідачу законно та обгрунтовано суд відмовляв у задоволенні його заяв про відвід, оскільки не існувало передбачених законом для такого відводу підстав як не існувало підстав і для постановлення судом першої інстанції окремої ухвали, необхідних для цього підстав як судом першої так і судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зміст апеляційної скарги та наявні в справі матеріали не містять доказів упередженості судді.

У справі, яка розглядається, судом не допущено порушення норм процесуального права, які б могли слугувати підставою для скасування рішеня суду, ухваленого за результатами її розгляду. Сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дитини та позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку, ураховуючи малолітній вік дити та її стале життя разом з матір`ю з народження. У разі, якщо дочка буде проживати разом з матір`ю, батьківські права батька дитини не будуть порушені та він не буде позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі.

Отже, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

Суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 759/4616/19-ц, вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей.

Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками. Правосуддя не взмозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Незважаючи на те, що сторони є колишнім подружжям, однак усі найважливіші питання щодо життя спільної дитини сторінмають вирішуватися ними спільно, на засадах рівності, справедливості, добросовісності та розумності.

Сторонам перш за все необхідно налагодити стосунки між собою, спільно вирішувати суттєві питання щодо виховання і розвитку дочки, керуючись при цьому найкращими інтересами дитини.

Наявність особистісного конфлікту та непослідовні дії сторін пов`язані із вирішенням судових спорів, безпосередньо впливають на стан дитини та вочевидь не сприяють дотриманню права дитини на належне виховання та гармонійний розвиток, забезпечення якого є обов`язком обох батьків.

При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Судові витрати ОСОБА_2 не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає подану ним апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна