Справа № 209/9021/24
Провадження № 2/209/408/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Корнєєвої І.В.,

за участі секретаря Циганок А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитних договорів та договорів позики недійсними,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2024 року передані у провадження судді Корнєєвої І.В.

27 листопада 2024 року судом зроблено запит до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради.

09 грудня 2024 року судом отримано відповідь на запит, яким визначено зареєстроване місце проживання відповідача .

Ухвалою суду прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 січня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про витребування у позивача оригіналів всіх кредитних договорів та договорів позики.

08 січня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитних договорів та договорів позики недійсними.

10 січня 2025 року ухвалою суду зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитних договорів та договорів позики недійсними залишена без руху у зв`язку не повною сплатою судового збору.

14 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 з додатковими доказами.

20 січня 2025 року відповідач ОСОБА_1 надала заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, сплатила судовий збір в повному обсязі та просила об`єднати вимоги за зустрічним позовом з вимогами за первісним позовом та прийняти зустрічний позов до розгляду .

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитних договорів та договорів позики недійсними прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено підготовче засідання у порядку загального провадження на 10 год. 13 лютого 2025 року, запропоновано відповідачу за зустрічним позовом надати відгук на зустрічний позов , витребувано від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» оригінали кредитних договорів та договорів позики .

04 лютого 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Стеценко В.І. надала до суду заяву про направлення зустрічної позовної заяви на електронну пошту ТОВ.

На виконання ухвали суду від 20.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 04 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» надав кредитні договори та договори позики,які просить долучити до матеріалів цивільної справи, розгляд справи провадити за відсутності представника ТОВ.

05 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через систему «Електронний суд» надав клопотання про долучення до матеріалів справи клопотання та додатків до нього,а саме відповіді від первісних кредиторів .

05 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через систему «Електронний суд» надав клопотання про витребування доказів та пояснень від Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»( Юридична адреса: Україна, 04114 м.Київ, вул. Автозаводська 54/19, електронна адреса:, адреса офіційного вебсайта- https: //www.universalbank.com.ua/), а саме:

-інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) карткових рахунків, відкритих у банку станом на 09.01.2024 року;

-інформацію щодо належності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) карткового рахунку НОМЕР_2 ;

-виписку по рахунку за номером картки НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

-інформацію про надходження 09.01.2024 року грошових коштів в сумі 6 000,00 грн та 15 000,00 грн., 14.01.2024 року грошових коштів в сумі 15 000,00 грн., 21.01.2024 року грошових коштів в сумі 5 000,00 грн., 28 січня 2024 року грошових коштів в сумі 5 000,00 грн., 07.02.2024 року грошових коштів в сумі 4 000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зазначивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів ( касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «АВАНС. КРЕДИТ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» договорами, щодо яких виник спір з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

11 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.00 год. 11 березня 2025 року.

Ухвалою суду від 11 березня 2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку з клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О. на 11.00 год. 10 квітня 2025 року.

У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з2явився , разом з позовом надав заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, представник відповідача адвокат Машошина А.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з занятістю в процесі по розгляду іншої справи.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (чинна редакція) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Як уже зазначалося, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсними кредитних договорів та договорів позики позивача за первісним позовом , стороною яких він не є.

Тобто у цій справі позов про визнання недійсними кредитних договорів та договорів позики подано до особи, яка не була стороною цих кредитних договорів, - заінтересована особа.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України, частина четверта статті 236 ГПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див., зокрема, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18, пункт 41) та багатьох інших).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 (провадження № 14-102цс22)).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23) вказано, що "процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18".

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача.

Зазначене також зумовлено неприпустимістю вирішення судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що є обов`язковою підставою скасування судових рішень незалежно від виду судочинства (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України, пункт 8 частини першої статті 310 ГПК України, пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України).

Факторинг - це операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові.

Договір факторингу є одним із цивільно-правових договорів, за яким можуть передаватися права вимоги кредитора.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт:

фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції;

клієнт - фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (фізичні особи найчастіше передають свої вимоги в межах договору купівлі-продажу прав вимоги, тобто загального відступлення вимог).

Клієнту прямо надана можливість відступити фактору майбутню вимогу (ст. 1078 ЦК України).

Клієнта наділено правом відступити вимогу й у тих випадках, коли це заборонено чи обмежено умовами договору між клієнтом і третіми особами (ст. 1080 Цивільного кодексу України). Однак, з метою захисту інтересів третіх осіб, що порушуються таким відступленням, клієнт несе відповідальність перед боржником за порушення договірної умови та має відшкодувати пов`язані з цим збитки.

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги. Клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу, у випадку, коли відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. (ч. 2 ст. 1084 ЦК України)

Клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу, якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором (абз. 2 ч. 2 ст. 1084 ЦК України).

Відповідно до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава, 28 травня 1988 року, дата набрання чинності для України: 01.07.2007) фактор має виконувати принаймні дві з таких функцій:фінансування постачальника, включаючи надання позики та здійснення авансових платежів; ведення обліку (головної бухгалтерської книги) щодо дебіторської заборгованості; пред`явлення до сплати грошових вимог; захист від несплат боржників.

Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. (ч. 1 ст. 1081 ЦК України).

Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. (ч. 2 ст. 1081 ЦК України).

Згідно долучених до первісного позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» документі Товариство уклало наступні договори факторингу:

1. Договір факторингу від 28 травня 2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за кредитним договором між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_4 від 14 січня 2024 року № 11344-01/2024.

2.Договір факторингу від 30 липня 2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» за кредитним договором між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_4 від 28 січня 2024 року №9087011,

3.Договір факторингу від 20 червня 2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» за кредитними договорами між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_4 від 09 січня 2024 року № 11400-01/2024 та від 21 січня 2024 року № 31339-01/2024,

4.Договір факторингу від 14 червня 2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ( , 01010 м.Київ, Площа Арсенальна, буд.1Б, тел. 044-221-24-83) за договорами позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_4 від 09 січня 2024 року № 76164883 та від 07 лютого 2024 р. № 2785419.

Тобто, у розумінні Цивільного Кодексу, це угоди, які дозволяють кредитору отримати від третьої особи суму в рахунок зобов`язань боржника (відступлення права грошової вимоги).

По суті, це заміна кредитора в зобов`язанні.

Але , відповідно до абз.2 ч.2 ст. 1084 ЦК України Клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу, якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором.

Тобто , вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 може у майбутньому вплинути як на права та обов`язки позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за первісним позовом , так й на права і обов`язки первісних вищевказаних кредиторів.

Суд зазначає, що неприпустимим є вирішення судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На підставі викладеного , відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України суд вважає необхідним залучити до участі у справі співвідповідачами -Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

При прийнятті такого рішення суд враховує, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не є фахівцем у галузі права , в тому числі у правовідносинах факторингу, тобто не знала та не могла знати до подання зустрічного позову у справі про підставу залучення таких співвідповідачів.

Верховний Суд в постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 зазначив, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Отже, суд приходить до висновку , що наявні вагомі обставини які потребують процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

заявляючи клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження заявник має навести вагомі обставини, які потребують процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

В даному випадку суд вважає необхідним повернення до стадії підготовчого провадження, оскільки залучення співвідповідачів потребує направлення їм позову, ухвал, надання часу на подання відзиву та заперечень на відгук.

Керуючись ст.ч.3 ст.51, 268 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залучити до участі у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитних договорів та договорів позики недійсними, співвідповідачів :

-Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»(, 03150 м.Київ ,вул.Фізкультури,30В, електронна пошта : , тел.097-797-55-65) за кредитним договором між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_4 від 14 січня 2024 року № 11344-01/2024.

-Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН»(, 04107 м.Київ, вул. Багговутівська , 17/21, електронна пошта : , тел. 044-337 36-67) за кредитним договором між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_4 від 28 січня 2024 року №9087011,

-Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ»( , 01015 м.Київ, вул.Лейпцизька, буд.15А , електронна пошта : , тел. 073 -020-10-40) за кредитними договорами між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_4 від 09 січня 2024 року № 11400-01/2024 та від 21 січня 2024 року № 31339-01/2024,

-Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ( , 01010 м.Київ, Площа Арсенальна, буд.1Б, тел. 044-221-24-83) за договорами позики між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_4 від 09 січня 2024 року № 76164883 та від 07 лютого 2024 р. № 2785419.

Повернутись до стадії підготовчого засідання .

Призначити підготовче засідання по цивільній справі на 10.00 год. 13 травня 2025 року, яке відбудеться у приміщенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул. Тритузна ,166, 1 поверх,каб1, зал судових засідань № 1.

Роз`яснити відповідачам право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин , на яких він грунтується, в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали.

Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Копію ухвали у справі надіслати учасникам процесу, а відповідачам разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів.

Веб - адреса сторінки на офіційному веб- порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud0409.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею

Повний текст ухвали виготовлений 14 квітня 2025 року.

Суддя І.В. Корнєєва