ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1289/25
Провадження № 2/210/783/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 квітня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором позики.

Позов обґрунтовує тим, що 14 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики в усній формі, оскільки обов`язкова письмова форма вимагається відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України лише якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики Відповідач в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склав розписку, яка посвідчує факт передання йому грошової суми в розмірі 9 337,00 грн. Згідно змісту розписки від 14.02.2024 р. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 14.05.2024 р.

Зазначає, що в обумовлений строк (до 14 травня 2024 року) грошові кошти позивачеві повернені не були. Тому з огляду на вищевикладене вбачається, що відповідач, як позичальник, згідно вимог чинного законодавства, а також практики Верховного Суду, зобов`язаний повернути позивачеві, який в цих правовідносинах є позикодавцем, грошові кошти у розмірі 9 337,00 грн за договором позики, укладеним 14 лютого 2024 року в усній формі.

В порядку досудового врегулювання цього спору сторона позивача неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти. 03 липня 2024 року адвокатом Негробовим О.В. за допомогою мобільного застосунку «Viber» було надіслано відповідачу досудову вимогу. Разом із цим 14 листопада 2024 року на поштову адресу відповідача було надіслано досудову вимогу від 14 листопада 2024 року (поштове відправлення 489, яке було повернене з огляду на закінчення встановленого терміну зберігання). Натомість відповідач жодним чином не намагався зв`язатись з позивачем для вирішення питання щодо повернення грошових коштів, взятих у борг, жодних збитків не відшкодував.

З огляду на це, з метою захисту свого порушеного права позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою.

Тому, позивач просить суд стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9337,00 грн за договором позики, укладеним 14 лютого 2024 року в усній формі; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог.

Ухвалою суду від 14.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву.

Направлена ухвала суду від 14.03.2025 року повернулась на адресу суду 08.04.2025 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 9337,00 на строк до 14.05.2024 року, про що відповідач власноручно написав розписку (а.с. 10).

У визначений час відповідач грошових коштів позивачу не повернув, зазначені зобов`язання відповідачем не виконано, на час звернення до суду з даним позовом позивачу сума боргу відповідачем не повернута.

У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18) від 06 квітня 2020 року у справі №464/5314/17 (провадження № 61-10789св18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, керуючись дійсним змістом та достовірністю документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Таким чином, з огляду на правову природу розписки, наявної у матеріалах справи вбачається, що при укладенні такого правочину сторонами було повністю дотримано форму правочину та зазначено всі істотні для такого виду договору умови.

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Факт підписання відповідачем розписки є доказом отримання ним від позивача грошових коштів саме у сумі 9337,00 грн.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача.

За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що сума в розмірі 4000,00 грн. за надання правничої допомоги була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №16 (а.с. 18).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Крім того, у порядку ч.1 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 969,00 гривень

Керуючись ст.ст. 207, 526, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 кошти в розмірі 9337,00 грн. (дев`ять тисяч триста тридцять сім гривень) за договором позики, укладеним 14 лютого 2024 року в усній формі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 969,00 грн. (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.(чотири тисячі гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено та підписано 11 квітня 2025 року.

Суддя: В. Є. Сільченко