Справа № 635/8738/24
Провадження по справі № 2/635/116/2025
14 квітня 2025 року с-ще Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Омельник М.М.,
за участю секретаря судового засідання Сліпченко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-
Позиція сторони, що звертається до суду за захистом свої прав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28 квітня 2024 року приблизно о 16 годині відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , розпочав словесний конфлікт зі своєю сусідкою ОСОБА_1 , яка у цей час розмовляла з матір`ю відповідача. У присутності своєї матері, відповідач підійшов до ОСОБА_1 , умисно штовхнув її, наніс декілька ударів руками в голову та тулуб, від чого у позивачки утворилася садна на обличчі та синці. Намагаючись уникнути подальшого побиття ОСОБА_1 відійшла від ОСОБА_2 , але останній бажав продовжувати свої дії, підійшов до ОСОБА_1 та продовжив наносити їй удари руками в область голови та тулуба. Внаслідок дій ОСОБА_2 позивач отримала тілесні ушкодження. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Цивільний позов під час розгляду кримінального провадження не заявлявся. Після отримання тілесних ушкоджень стан здоров`я позивача погіршився, вона була змушена проходити лікування в умовах денного стаціонару протягом часу з 15.05.2024 від 25.05.2024 року. Але й після лікування стан здоров`я позивача не покращився, вона звернулася до лікаря зі скаргами на головний біль, періодичні запаморочення, нудоту. Для виключення черепно-мозкової травми позивач була направлена на МРТ головного мозку. Отримувала консультації невролога, травматолога тощо. Матеріальні витрати на медичні обстеження, придбання лікарських препаратів, які вдалося задокументувати складають 6781, 94 гривень. Проте, крім матеріальної шкоди позивач отримала моральну травму, наслідки якої до теперішнього часу не сплинули. Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 полягає у наступному. Під час отримання тілесних ушкоджень позивач відчувала фізичний біль. До теперішнього часу позивач страждає головними болями, безсонням, запамороченням. Позивач потребує систематичного вживання медичних препаратів, які рекомендовані лікарями. Для відновлення свого стану здоров`я ОСОБА_1 змушена додавати додаткових зусиль для отримання консультацій лікарів, здійснення обстежень, отримувала лікування в умовах денного стаціонару. Також, змушена витрачати кошти на отримання правової допомоги з приводу захисту своїх прав. Звичний уклад життя змінився, позивач перебуває у стані пригнічення, що негативно відображається на стосунках з членами сім`ї. Позивач займає посаду начальника відділення зв`язку поштового в Відділенні поштового зв`язку № 2 в с-щі Пісочин. Зі слідами побиття на обличчі змушена була ходити на роботу, пояснювати причини свого зовнішнього вигляду, що додавало позивачу додаткових страждань. Для жінки принизливо було виходити з дому з синцями та саднами на обличчі, до теперішнього часу емоційний стан позивача не нормалізувався, під час згадування подій 28 квітня 2024 року позивач не може втримувати сліз. Для виконання своїх посадових обов`язків позивач змушена зосереджуватись, але після конфлікту з відповідачем, після побиття, позивач стала розсіяною, важно зосередитися, концентрувати увагу. Тобто виконання трудових обов`язків тепер пов`язано з більшим напруженням ніж раніше. Також, обурення викликає сама особистість відповідача. Відповідач є ровесником сина позивача, він все життя прожив в одному з позивачем будинку, знає її з малолітнього віку. Після спричинення тілесних ушкоджень відповідач не намагався принести свої вибачення, продовжує проживати в безпосередній близькості від позивача. Незначне покарання, до якого був засуджений відповідач, ніяк не сприяє його перевихованню, ніяк не попередить здійснення ним неправомірних дій в майбутньому. ОСОБА_2 нічого не стримує у разі бажання знов повторити свої неправомірні дії. Відповідач є військовослужбовцем, тобто його професія покликана захищати мирне населення, цей не лише професійний, а й моральний обов`язок. Проте, відповідач грубо порушив і правові і моральні норми, без будь-яких причин, у присутності власної матері побив жінку, сплатив штраф у розмірі 850 гривень і продовжує своє звичайне життя. На фоні цього потерпіла відчуває тривожність, депресію та безпорадність. Також, потерпілій додає додаткових страждань поведінка відповідача, який жодного разу не намагався зв`язатися з ОСОБА_1 чи членами її сім`ї, попросити вибачення, поцікавитись станом її здоров`я, надати будь-яку допомогу або якимось чином компенсувати завдану шкоду. Спостерігаючи поведінку військовослужбовця та його моральний облік, надія на захист країни та її громадян стає марною. Позивач втратила довіру у повагу з боку молодшого покоління, у нормальні стосунки між людьми, відчуває почуття гострої несправедливості, приниженості. Для звернення до суду позивачем було укладено договір про надання правової допомоги та сплачено гонорар за складення та подання до суду позовної заяви з додатками у розмірі 3000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою корить, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
06 січня 2025 року через систему «Електронний суд» до Харківського районного суду Харківської області від представника позивача - адвоката Лаєвської М.Л. надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність також зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов та пояснення стосовно позовних вимог, а також заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.)
У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача.
Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Цивільний позов під час розгляду кримінального провадження не заявлявся.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 253-2024 від 29 квітня 2024 року В.Я. Коби, вбачається, що на підставі судово-медичного огляду гр-ки ОСОБА_1 , у неї має місце синець на тулубі. Це ушкодження утворилось від травматичної дії тупого твердого предмету за механізмом удар чи удар-стигнення та могло бути отримане протягом 1-2 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синець на тулубі відноситься до Легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів ( відповідно до п. п. 2.3.2. «б» 2.3.5., «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Згідно карти хворого денного стаціонару поліклініки, стаціонару вдома № 114 (209) на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що остання проходила лікування з 15 травня 2024 року по 25 травня 2024 року, діагноз: травма, гіпертонічна хвороба.

Згідно виписки № 143/190 від 31 травня 2024 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого денного стаціонару на ім`я ОСОБА_1 , діагноз: гіпертонічна хвороба 11 ст 2 ступ. ризик 2 СHО. Дисциркуляторна гіпертонічна, атеросклеротична енцефалопатія 2 ст, з вираженим лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним синдром. Консультована неврологом КНП « ЦПМД» 30 травня 2024 року Гіпертонічна енцефалопатія. Консультована травматологом КНП «ЦПМД» - даних за травматологічну патологію не виявлено.

Згідно висновку магнітно-резонансної томографії № 24 від 10 травня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, мр-ознаки поодиноких вогнищевих змін білої речовини лобних часток головного мозку судинного характеру ( церебральна мікроаноопатія Fazekas 1) гіпоплазія правої хребетної артерії.

На підтвердження факту витрат на лікування позивачем до матеріалів справи додано квитанції на придбання ліків на загальну суму 6781,94 гривні.

Висновки суду.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 6 ст. 82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В силу положень ст. 1192ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Із абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна" (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди "вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що "розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК (ст. ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи".

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди на придбання лікарських засобів, які підтверджені квитанціями на придбання ліків, підлягають повному задоволенню в розмірі 6781,94 гривні.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилом ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні).

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Суд визнає аргументованими доводи позивача ОСОБА_1 , щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок глибини фізичних та душевних страждань. Разом з цим, суд враховує, що позивачем не надано доказів погіршення психічного здоров`я, медичних висновків лікарів щодо вимушених змін у житті, істотності вимушених змін у способі життя потерпілої, появи негативного ставлення до нього зі сторони інших осіб, а також інших доказів, які б свідчили про негативні наслідки особисто для неї після вказаної події, зміни. Позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір заподіяної моральної шкоди, а саме в сумі 30000,00 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральних та душевних страждань.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 10000,00 грн.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Саме такий розмір моральної шкоди, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілого, буде достатньою сатисфакцією.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що судові витрати позивача по справі складаються з: витрат на професійну правничу допомогу (3000,00 гривень.)

Стороною відповідача судових витрат не заявлено.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем ОСОБА_2 , не подано заперечень щодо обґрунтованості та співмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано правової допомоги у загальному розмірі на 3000 грн. 00 коп. та повністю оплачено послуги адвоката.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 82, 89, 200, 209, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 23, 1167, 1177 ЦК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6781 (шість тисяч сімсот вісімдесят одна) гривні 94 (дев`яносто чотири) копійки у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представника позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя М.М.Омельник