ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 552/2491/22
Номер провадження 22-ц/818/82/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивача прокурора відділу ХОП Клейн Л. В.,

представника ХМР Горобинської Н.М.,

представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року в складі судді Грінчук О.П. у справі № 552/2491/22 за позовом Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки, державного акту, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позов мотивовано тим що рішенням 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» (п.п. 1.62 п. 1 Додатку 1) ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення Виробничо-комерційною приватною фірмою «ІСТОК» (далі - ВКПФ «ІСТОК») розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :13:001:0173.

Водночас, 14 жовтня 2008 року під час встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки, яка підлягала відведенню ОСОБА_2 , з Данилівським дослідним держлісгоспом її розташування не погоджувалось.

Вказував, що розробку землевпорядної документації здійснено неналежним чином.

У землевпорядній документації відсутня довідка за формою 6-зем щодо спірної земельної ділянки, що свідчить про недослідження категорії земель, за рахунок яких вона відводиться, що призвело до невірного визначення її цільового використання.

Також, всупереч вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року за № 391, проведення державної експертизи зазначеної вище землевпорядної документації не здійснювалося.

Рішенням 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевказаного рішення на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 66 від 26 листопада 2009 року, кадастровий номер земельної ділянки :13:001:0173.

12 березня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 6 даного договору експертна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого ПП «Регіонземсервіс» 12 лютого 2010 року, становила 56070 грн.

У подальшому, 28 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 . Та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173.

Прокурор вважав, що вищевказане рішення Харківської міської ради є незаконне та підлягає скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу ДП «Харківська лісова науково- дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства та жодних погоджень щодо вилучення земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося.

Згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «ХАРКІВСЬКА ЛНДС» та інформаціями Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року, ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 листопада 2013 року, ДП «ХЛНДС» від 26 листопада 2021 року за № 349/02 межі спірної земельної ділянки на час її відведення в приватну власність перетиналися з межами 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу.

За інформацією державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року за № А-10-50 відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу більша частина земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173 вкрита лісовими насадженнями (площа лісових насаджень складає 0,06224 га) та відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення.

На території Ленінського району м. Харкова в користуванні Данилівського дослідного держлісгоспу перебувало близько 900 га лісів, які входили та зараз входять до складу Дергачівського лісництва.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів від 03 липня 1972 року за № 292 затверджено межі лісових земель на території Ленінського району м. Харкова загальною площею 1166 га, які перебували в постійному користуванні Жовтневого Держлісгоспу.

Відповідно до Наказу Держкомлісгоспу України від 25 травня 2002 року № 55 «Про вдосконалення управління лісовим господарством в Харківській області», землі лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва, у тому числі на території Ленінського району м. Харкова, площею 10848,6 га, передані в постійне користування Данилівському дослідному держлісгоспу, що також підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу, проектом організації і розвитку лісового господарства з додатком, планшетом лісовпорядкування №11.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування Дергачівського лісництва та межі лісових земель на території м. Харкова у 2003 році погоджено з управлінням земельних ресурсів у м. Харкові та управлінням міського господарства Харківської міської ради, у 2004 році Державним управлінням екології та природних ресурсів у Харківській області та Харківським державним лісогосподарським об`єднанням «Харківліс».

Рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова та зміну їх цільового призначення в порядку ст.ст. 20, 116, 149 Земельного Кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України до теперішнього часу органами місцевого самоврядування та органами виконавчої ради не приймалось.

Приналежність земель кварталів 310-341 Дергачівського лісництва, які розташовані на території Ленінського району м. Харкова, до категорії земель лісогосподарського призначення також підтверджується судовими рішеннями, а саме: вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2013 року у справі № 638/12682/13-К, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі № 2а-1490/07/2070, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі № 2а-1489/07/2070, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2013 року у справі № 820/4217/13-а; ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року № 820/4217/13-а, постановами Вищого господарського суду України, від 24 вересня 2013 року та від 15 липня 2014 року(справа № 922/291/13г).

По межі 341 кварталу Дергачівського лісництва (виділи 3, 6, 8, 7) рішенням XVIII сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 24 грудня 2003 року за № 248/03 «Про найменування нових вулиць в місті Харкові», визначена вулиця Дубова м. Харкова, яка є межею земель лісогосподарського призначення з землями житлової та громадської забудови м. Харкова. Фактично АДРЕСА_2 до теперішнього часу не влаштована, на місцевості не визначена.

З питань погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка відводилась ОСОБА_2 до Данилівського дослідного держлісгоспу звернення не надходили.

Отже, передача земельної ділянки, яка розташована у в кварталі № НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу у власність ОСОБА_2 відбулася без дотримання порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, без проведення державної експертизи землевпорядної документації, передбаченої вимогами ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методикою проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженою наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року за № 391, а також усупереч Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92 від 17 квітня 1992 року № 44, чим порушені інтереси Держави у лісогосподарській сфері.

Посилаючись на вказані обставини, Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» в частині (п.п. 1.62 п. 1 Додатку 1) щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (п. 136 Додатку 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1000,0 кв.м. в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173 площею 1000,0 кв.м. серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 66 від 26 листопада 2009 року та 31 травня 2010 року в Поземельній книзі за реєстровим № 73001, скасувавши його державну реєстрацію;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятниченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гнилицькою Т.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0173, шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи.

18 серпня 2023 року Харківська міська рада подала відзив, в якому позовні вимоги просила залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, на час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням ХМР № 89/04 від 23 червня 2004 року входила до меж м. Харкова, а тому міська рада мала право на розпорядження нею.

Земельна ділянка, кадастровий номер :13:001:0173 на момент прийняття оскаржуваних рішень не належала до земель лісогосподарського призначення. Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру про цільове призначення вказаної земельної ділянки є землі житлової та громадської забудови. Зміна цільового призначення по вказаній земельній ділянці не проводилась.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови для відведення у приватну власність або оренду ОСОБА_2 було погоджено Харківською міською санітарно-епідеміологічною станцією, Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельної відносин ХМР, а також Управлінням Держкомзему у м. Харкові.

Вказували, що Харківська обласна державна адміністрація не є органом, уповноваженим державною, виконувати функції розпорядника земель державної власності у спірних правовідносинах.

Зазначали, що матеріали справи не містять доказів передачі спірної земельної ділянки в постійне користування ДП «Харківська ЛНДС».

Також просили застосувати строки позовної давності, оскільки під час ухвалення ХМР оскаржуваних рішень № 294/07 від 25 грудня 2007 року та № 95/09 від 29 квітня 2009 року на засіданнях сесії був присутній прокурор, тобто він був обізнаний про прийняття таких рішень ХМР та мав право на їх оскарження протягом 3 років з моменту їх ухвалення.

Крім того, про перебування земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173 в межі кварталу 341 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу було відомо ще 22 листопада 2013 року, а тому прокуратура мала можливість звернутися з відповідним позовом до 2016 року.

05 лютого 2023 року та 08 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подано відзив, в якому відповідачка просила відмовити в задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що позивачем обрано неналежним спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до усталеної практики Верхового Суду ефективним способом захисту є вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку ст. 387 ЦК України, а тому подання прокурором негаторного позову з вимогою повернути у власність Держави земельну ділянку є неефективним способом захисту порушеного права.

Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, а тому підстави для задоволення позовних вимог про скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації відсутні.

Також, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки обвинувальний акт від 03 червня 2014 у к/п № 0000146 від 02 грудня 2013 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 367 КК України затверджений прокурором 27 червня 2014 року, отже позивач був обізнаний про обставин порушення права держави, однак звернувся до суду із позовом в 2022 році.

19 вересня 2023 року Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру подано пояснення, які мотивовано тим, що відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування «Харківська ЛНДС» та інформацією Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року, ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 листопада 2013 року, ДП «ХАРКІВСЬКА ЛНДС» від 26 листопада 2021 року за № 349/02 межі земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173 на час її відведення в приватну власність перетиналися з межами 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу.

Згідно з інформацією державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20 лютого 2014 року за № А-10-50 відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу більша частина спірної земельної ділянки вкрита лісовими насадженнями (площа лісових насаджень складає 0,06224 га) та відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення.

Рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського держлісгоспу на території Ленінського району міста Харкова та зміну їх цільового призначення органами місцевого самоврядування та органами виконавчої ради не приймалось.

Наголошували, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Зазначали, що визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року позовну заяву Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» в частині (п.п. 1.62 п. 1 Додатку 1) щодо надання ОСОБА_2 , дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (п. 136 Додатку 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1000,0 кв.м. в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173 площею 1000,0 кв.м. серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 66 від 26 листопада 2009 року та 31 травня 2010 року в Поземельній книзі за реєстровим № 73001, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357), згідно з яким ОСОБА_5 , діючи від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою 23 листопада 2009 року приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим № 2787, передав у власність покупцю - ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431), згідно з яким ОСОБА_3 відчужено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації, ) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :13:001:0173, шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи.

Стягнуто у рівних частках із Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 15 890 грн., а саме по 3972 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2 належала до земель лісогосподарського призначення та розташована у в кварталі № НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу. Зважаючи, що згоду на вилучення спірної земельної ділянки та зміну її цільового призначення отримано не було, розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, наявні підстави для скасування оскаржуваних рішень Харківської міської ради, які були ухвалені без належних правових підстав. Зважаючи на незаконність вказаних рішень органу місцевого самоврядування, державний акт на право власності на земельну ділянку та подальші правочини щодо неї є недійсними. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза волі компетентних органів, земельна ділянка за кадастровим номером :13:001:0173 підлягає поверненню у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації. Також суд першої інстанції вважав, що позов є негаторним, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не вбачається.

15 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сайтарли Антон Петрович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підставі договору-купівлі продажу вона є останнім набувачем спірної земельної ділянки, а тому належним способом захисту порушених прав у даних правовідносинах є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Проте, прокурор звернувся до суду з негаторним позовом, що не відповідає належному способу захисту, а тому є самостійною підставою для відмови у задоволені позову.

Посилання прокурора на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц не є релеватними до спірних правовідносин, з огляду на те, що вони стосуються земель водного фонду, протиправне зайняття яких або державна реєстрація права власності на них за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

Вказувала, що долучені прокурором копія витягу з протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в Данилівському держлісгоспі Харківської області і основні положення проекту організації і розвитку лісового господарства на ревізійний період 2004 2013 роки містить ознаки підробки. Зі змісту першого аркуша протоколу вбачається, що його було складено у П`ятихатках у 2004 році. Разом з тим, на другому аркуші документа містяться посилання на результати топографо-геодезичної зйомки, проведеної Інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» 20 лютого 2014 року, якою встановлено, що більша частина земельної ділянки, що передана у приватну власність ОСОБА_2 (кад. №:13:001:0173, АДРЕСА_1 ) площею 0,06224 га перебуває у кварталі № НОМЕР_1 виділ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу. Крім цього, земельна ділянка № :13:001:0173, за адресою АДРЕСА_1 , була сформована як об`єкт цивільних прав та передана у власність ОСОБА_2 значно пізніше, ніж було складено протокол.

Також, долучені прокурором до пояснень копії документів не є належними доказами по справі, оскільки матеріали справи не містять даних щодо підтвердження джерела отримання перелічених документів, так і відомостей щодо законності їх отримання позивачем. Копії документів, які прокурор долучив до своїх пояснень, на адресу інших учасників не надсилались. Крім того, вказані копії документів були надані вже після закриття судом підготовчого провадження у справі, тобто із порушенням строків встановлених законом. Із клопотанням про поновлення строків на подання доказів прокурор до суду також не звертався.

15 травня 2024 року засобами поштового зв`язку Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурором у позові заявлено вимогу не про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), а про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, що відповідає вимогам негаторного позову, тобто, є неналежним способом захисту порушеного права.

Посилалась на висновки Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном. Відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння. Особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

На підставі договору купівлі - продажу від 28 жовтня 2011 року власником та володільцем спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 , а тому на спірні правовідносини поширюється позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачами.

Також посилались на відсутність підстав для втручання у право власності ОСОБА_1 , оскільки зазначені дії є порушенням статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме права мирно володіти своїм майном.

26 червня 2024 року через систему «Електронний суд» керівником Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова подав відзив на апеляційні скарги, в якому прокурор просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що на момент відведення спірної земельної ділянки в 2009 році її частина перебувала в постійному користуванні Данилівського дослідного держлісгоспу у складі Дергачівського лісництва, правонаступником якого на теперішній час є ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Зважаючи, що саме частина спірної земельної ділянки є власністю держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, то відповідно до висновків Верховного Суду - зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладання, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цим майном. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, тобто, негаторний позов.

Позбавлення набувача права власності на спірну земельну ділянку шляхом задоволення позову прокурора є пропорційним втручанням з боку держави, яке переслідує «суспільний» та «публічний інтерес», ґрунтується на розумних підставах, в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Повернення майна, незаконно відчуженого, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів держави та територіальної громади.

Вказував, що джерелом поданих доказів (документів) у справі є матеріали кримінальних проваджень за фактом незаконного відведення, зокрема, спірної земельної ділянки. Водночас, відповідачами не надано доказів, який би підтверджував недостовірність поданих прокурором документів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А.П. та представника ХМР Горобинську Н.М., які підтримали подані ними апеляційні скарги, представника позивача прокурора відділу ХОП Клейн Л. В., яка проти скарг заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає у повному обсязі зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» (п.п. 1.62 п. 1 Додатку 1) ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1000,0 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ( том 1, а.с. 75-76).

На підставі вказаного рішення ВКПФ «ІСТОК» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :13:001:0173 ( том 1, а.с. 68-71, 82-92).

13 жовтня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у місті Харкові погоджено технічне завдання на виконання робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного завдання, вилучення земельної ділянки передбачалось здійснити з земель житлової та громадської забудови. Основним етапом роботи визначено серед іншого забезпечити обстеження земельної ділянки на місцевості (п.5), визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (п.5.1), вирахування збитків та втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п. 5.2), особливою умовою відведення земельної ділянки (п. 13) є уточнення її категорії, врахування межі Данилівського дослідного держлісгоспу (том 1, а.с. 77-78).

Актом встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки від 14 жовтня 2008 року межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджено з межами земель загального користування (вул. Дубова, місцевий виїзд), землями, що не надані у власність та користування (межу погоджено начальником відділу державного земельного кадастру ОСОБА_6 ) та домоволодінням АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 80).

22 листопада 2007 року Харківська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» складено Довідку, відповідно до якої інформація в Державному реєстрі земель про наявність чинних державних актів на право власності на землю громадян, державних актів на право власності на землю юридичних осіб, договорів оренди землі, державних актів на право постійного користування та договорів на право тимчасового користування на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , відсутня (том 1, а. с. 94).

03 листопада 2008 року Управлінням містобудування та архітектури надано висновок по матеріалам проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яким погоджено проект відведення земельної ділянки площею 0,1000 га (том 1, а.с.95).

10 листопада 2008 року Управління Держкомзему у місті Харкові надано висновок № 2941/08, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року № 294/07. Також, зазначено, що при відведені земельної ділянки площею 0,1000 га врахувати межі Данилівського дослідного держлісгоспу (том 1, а. с. 96).

26 листопада 2008 року Державним управлінням Охорони навколишнього природного середовища в Харківській області погоджено проект землеустрою для відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 97-98).

За результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи, проведеною Харківською СЕС 08 грудня 2008 року, вказаний проект землеустрою відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погоджений при умові узгодження проектної документації з саніпедемслужбою чинним порядком (том 1, а.с. 99).

09 грудня 2008 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 погоджено Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (том 1, а.с. 100).

За висновком наукової археологічної експертизи від 01 грудня 2008 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 може використовуватись для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруду у зв`язку з відсутністю археологічних об`єктів та історичного культурного шару на всій площа земельної ділянки (том 1, а.с. 101).

Рішенням 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку в приватну власність останньої (том 1, а. с. 102-104).

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 66 від 26 листопада 2009 року, кадастровий номер земельної ділянки :13:001:0173 (том 1, а. с. 105-106).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, ОСОБА_5 , діючи від імені ОСОБА_2 за довіреністю від 23 листопада 2009 року, відчужив ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173. Договір посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятніченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357) ( том 1 а.с. 107-108).

28 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431) (том 1, а. с. 111-113).

Листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 листопада 2013 року повідомлено, що земельні ділянки :13:001:0168, :13:001:0169, :13:001:0172, :13:001:0173, :13:001:0174, :13: 001:0157 повністю входять в межі кварталу 341 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу (том 1, а.с. 125-126).

За інформацією Головного управління Держземаганства у Харківській області від 11 грудня 2013 року за № 10-20-6-13408/0/9-13 вбачається, що всупереч вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року за № 391, проведення державної експертизи зазначеної вище землевпорядної документації не здійснювалося (том 1, а.с. 127-128).

Згідно з листами ДП «ХЛНДС» від 22 листопада 2013 року, 10 грудня 2013 року земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0173 входить в межі кварталу № 341 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу; втрати лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню складають 26 850 грн (том 1, а.с. 129-130).

Відповідно до інформації Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 30 січня 2014 року площі земельної ділянки в межах лісового фонду, яка вкрита рослинністю становить 0,05948 га частина земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173, яка знаходиться на території кварталу № 341 Дергачівського лісництва виділ 6 (том 1, а.с. 132-133).

Листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 23 грудня 2021 року повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :13:001:0173 частково знаходиться в межах кв. 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», орієнтовна площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173 з межами кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» становить 0,0995 га з загальної площі 0,1000 га. (том 1, а.с. 134-145)

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів від 03 липня 1972 року за № 292 затверджено межі лісових земель на території Ленінського району м. Харкова загальною площею 1166 га, які перебували в постійному користуванні Жовтневого Держлісгоспу ( том 1, а.с. 124).

Листом Департаменту Містобудування та архітектури від 09 серпня 2023 року повідомлено, що на момент прийняття рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25 грудня 2007 року та рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 23 червня 2004 року № 89/04, земельні ділянки з кадастровими номерами :13:001: 0173 та :13:001:0174 входили до меж міста Харкова (том 3, а.с. 74).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини 1 статті 19 ЗК України).

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 1 пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2009 рік), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина 7 статті 118 ЗК України).

Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1, 2, 4 статті 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина 1 статті 1 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 63 ЛК України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 55 ЗК України).

Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5,0 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Водночас у частині 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Відповідно до статті 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

За змістом статей 181-184, 202-204 ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, яка перебуває у державній власності, її передача у приватну власність є незаконною, що є підставою для усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення спірної земельної ділянки на користь держави із приватної власності.

При цьому прокурор, зокрема, посилався на те, що спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах кв. 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», орієнтовна площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0173 з межами кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» становить 0,0995 га.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа ним, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

У частинах 2 і 3 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У постановах від 23 листопада 2023 року у справі № 370/457/20 (провадження № 61-611св23) та від 06 червня 2024 року у справі № 372/2456/21 (провадження № 61-235св24) Верховний Суд зробив висновок, що при частковому накладенні земельних ділянок власник такої ділянки може, зокрема, оспорювати відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Тому цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а в частині другій зазначеної Інструкції визначено процедуру їх виготовлення.

Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

У частині 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що більша частина спірної земельної ділянки (0,095 га) відповідно до матеріалів лісовпорядкування знаходиться в кварталі НОМЕР_1 Дергачівського лісництва Данилівського лісгоспу, що відноситься до земель лісового фонду і перебуває в постійному користуванні ДП «Харківське ХЛНДС», рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення повноважним органом виконавчої влади не приймалося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що 0,095 га спірної земельної ділянки вибуло з володіння держави поза її волею

Проте, зазначений судом першої інстанції спосіб захисту у даному випадку не можна вважати належним, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); постанова Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Вимога про визнання наказів про надання земельних ділянок незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою; така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження №12-157гс19).

Також, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, не є правовстановлюючим правочином, а є лише похідним від нього.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду в частині вирішення спору про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування державного акта, визнання недійсним договору купівлі-продажу підлягає скасування з ухвалення нового про залишення позову без задоволення.

Щодо вимог про повернення майно, то суд керується таким.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини 5 статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункт 11.12)).

У випадку поєднання в одній вимозі віндикаційного та негаторного позовів суд має визначити, яку мету переслідує позивач, і застосувати належні норми права, зокрема, задовольняючи такий позов частково. Зазначений підхід узгоджується з принципом jura novit curia ("суд знає закони"), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункти 83, 144), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункт 6.56-6.58), від 7 вересня 2022 року (пункт 10.76))».

Отже, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. (див. висновок у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, провадження № 14- 212цс21).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). У разі, якщо володілець такого майна недобросовісний, суд витребовує це майно на користь власника у всіх випадках.

Отже, виходячи з мети позову, який заявив прокурор, підстав заявленого позову, вимогу зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації) земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0173 слід розуміти як вимогу про витребування спірної ділянки з володіння ОСОБА_1 на користь власника.

Вирішуючи спір, судова колегія погоджується з висновками суду, що дослідженими письмовими доказами підтверджуються, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, призначені для ведення лісового господарства, а тому були незаконно передані у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

Вказані обставини відповідачами не спростовані.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що 27 червня 2014 року прокурором прокуратури Ленінського району м. Харкова затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру в досудових розслідувань за № 0000146 від 02 грудня 2013 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 367 КК України. Відповідно до цього акту досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді заступника начальника відділу державного земельного кадастру Управління Держкомзему у м. Харкові, яке розташовано за адресою АДРЕСА_4 допустила службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків державним інтересам при наступних обставинах. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них відбулося незаконне вилучення з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу земель лісогосподарського призначення загальною площею 0,12172 га, зміна їх цільового призначення та передача у власність, чим спричинило тяжкі наслідки інтересам держави у вигляді завдання матеріальних збитків у сумі 124 573 грн. Також було встановлено, що фактично, більша частина запроектованої земельної ділянки по АДРЕСА_3 (кадастровий номер :13:001:0174) площею 0.05948 га вкрита лісовими насадженнями та знаходиться на території кварталу № НОМЕР_1 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу виділ 6. Більша частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :13:001:0173) площею 0,06224 га також вкрита лісовими насадженнями та знаходиться на території кварталу № НОМЕР_1 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу виділи 6, 8. При цьому, вилучення земельних лісових ділянок з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу, розроблення проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, його погодження та затвердження на проводилось (том 1, а.с. 115-118).

Отже, про незаконність вилучення земельних ділянок з власності держави внаслідок перевищення повноважень службовою особою Управління Держкомзему у м. Харкові прокуратурі було відомо щонайменше з червня 2014 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частини 3 та 4 статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

З позовом Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова до суду звернулась у червні 2022 року, поважних причин неподання позовної заяви продовж 7 років позивачем наведено не було.

Зважаючи, що з позовними вимогами про повернення (витребування) земельної ділянки прокуратура звернулась поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, підстави для витребування земельної ділянки площею 0,095 га відсутні.

Щодо іншої частини земельної ділянки площею 0,005 га, то підстави для її витребування також відсутні у зв`язку з місцезнаходженням зазначеної землі поза межами межах кварталу 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС». Тобто, відсутні підстави вважати, що зазначена площа земельної ділянки передана ОСОБА_2 , а в подальшому ОСОБА_1 неправомірно, що виключає можливість їх витребування.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги Харківською міською радою сплачено 26050,50 грн (том 4, а.с.123, 177), ОСОБА_1 на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 12 червня 2024 року було сплачено 15000 грн судового збору (том 4, а. с. 187). Оскілки апеляційні скарги задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь апелянтів.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки залишити без задоволення.

Стягнути з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова (м. Харків, бульв. Гончарівський, 20, ЄДРПОУ ) на користь Харківської міської ради (майдан Конституції, 7 м. Харків, ) 26050 (двадцять шість тисяч п`ятдесят) грн 50 коп. судового збору.

Стягнути з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова (м. Харків, бульв. Гончарівський, 20, ЄДРПОУ ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина