Справа № 604/238/25
Провадження № 2/604/193/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Скалатської міської територіальної громади в особі Скалатської міської ради (юридична адреса: вул. Грушевського, 2, м. Скалат, Тернопільський район, Тернопільська область) про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою (з урахуванням уточнених позовних вимог) до Скалатської міської територіальної громади, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 102,1 м.кв, житловою площею 75,9 м.кв. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів ОСОБА_1 , тобто позивачці. Остання спадщину прийняла у встановленому законом порядку, оскільки на день смерті ОСОБА_2 спільно із ним проживала. Разом із цим, коли позивач звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського нотаріального округу Вольтера І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця на спадкове майно. Так, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_2 , а членами були ОСОБА_3 - мати позивачки, та ОСОБА_4 - позивачка. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після її смерті прийняли чоловік ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 , тобто позивачка. Таким чином, позивач просить визнати за нею право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 (на 1/6 частку), в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 (на 1/2 частку), та на 1/3 частку вказаного житлового будинку, яка належить їй як члену колгоспного двору.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, у позові клопотала про розгляд справи без її участі, позов підтримує.

Представник відповідача Скалатської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області у підготовче судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно з якою просять справу розглянути без їх участі, позов визнають та не заперечують щодо його задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з відсутністю заперечень відповідача щодо позову, суд вважає за можливе прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Городниця Підволочиського району Тернопільської області, батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10 березня 1969 року, актовий запис №7.

04 червня 1999 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклала шлюб із ОСОБА_5 , що вбачається із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 04 червня 1999 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_1 03 листопада 1999 року Підволочиським РВ УМВС України видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 . Також, їй присвоєно ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що вбачається із копії картки платника податків.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 03 квітня 2009 року Городницькою сільською радою Підволочиського відділу РАЦС Тернопільської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 липня 2009 року ОСОБА_2 склав заповіт, який зареєстрований у реєстрі за №14 та посвідчений секретарем Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. У вказаному заповіті ОСОБА_2 на випадок смерті зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_1 , 1969 року народження.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 03 вересня 2019 року виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу №47/2020, що вбачається із Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 15 червня 2020 року.

25 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Вольтера І.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа спадкодавця на спадкове майно, про що видано відповідну постанову №19/01-16.

Як вбачається із заяви ОСОБА_7 від 15 червня 2020 року, поданої приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Вольтеру І.І., ОСОБА_7 від прийняття обов`язкової частики у спадщині після смерті батька - ОСОБА_2 , відмовився.

Також, відповідно до заяви ОСОБА_8 від 15 червня 2020 року, поданої приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Вольтеру І.І., ОСОБА_8 приймати обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, ОСОБА_2 , відмовився.

Згідно із заявою ОСОБА_4 від 18 червня 2020 року, поданою приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Вольтеру І.І., ОСОБА_4 приймати спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , відмовився.

Відповідно до архівної довідки №613, виданої 20 червня 2024 року архівним відділом Тернопільської області №5, по документах архівного фонду «Городницька сільська рада» у погосподарських книгах села Городниця станом на 1991 рік значиться господарство ОСОБА_2 - голова господарства. Разом із ним проживали: ОСОБА_3 - дружина, та ОСОБА_4 - донька.

Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30 червня 1992 року, виданого на підставі рішення виконкому Городницької Ради народних депутатів №15 від 26 червня 1992 року, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , дійсно належить колгоспному двору, який складається із 3-х членів та головою якого є ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією, що міститься у довідці Скалатської міської ради від 31 січня 2020 року, на день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована, в тому числі, ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації №44 та довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна №49, від 05 лютого 2025 року, виданих БТІ Підволочиського району, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 . Право власності не зареєстровано.

05 лютого 2025 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт, в якому зазначено технічні характеристики будинку, зокрема: загальна площа 102,1 м.кв, житлова площа 75,9 м.кв.

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів.

Таким чином, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 належало по 1/3 частці житлового будинку АДРЕСА_1 . Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Наданою суду спадковою справою №47/2020, заведеною до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , підтверджується, що спадщину за заповітом після його смерті прийняла донька ОСОБА_1 . Дружина померлого, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкова справа після її смерті не заводилася. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає.

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_2 , а членами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Отже, кожному із них належало по 1/3 частці спірного житлового будинку. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після її смерті прийняли чоловік ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 , оскільки на день смерті спільної з нею проживали. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останній склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на день смерті спільно із ним проживала. Таким чином, ОСОБА_1 успадкувала 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , 1/2 частку вказаного житлового будинку за заповітом після смерті батька, ОСОБА_2 . При цьому, 1/3 частка спірного житлового будинку їй належить як члену колгоспного двору.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 10, 77, 79, 80, 89, 200, 211, 247, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 346, 392, 1218, 1223, 1268 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Скалатської міської територіальної громади в особі Скалатської міської ради (юридична адреса: вул. Грушевського, 2, м. Скалат, Тернопільський район, Тернопільська область) про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок із належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,1 м.кв, житловою площею 75,9 м.кв, а саме:

на 1/6 частку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

на 1/2 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

на 1/3 частку, яка належить ОСОБА_1 як члену колгоспного двору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сидорак Г.Б.