П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 757/26531/24

Провадження: № 22-ц/824/6536/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Литвиненка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г. О.,

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ІП-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внесках по утриманню будинку та прибудинкової території, внесках на організацію охорони та безпеки будинку,

у с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСББ «ІП-2» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 01 грудня 2020 року фактичну діяльність із управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 здійснює ОСББ «ІП-2». На загальних зборах співвласників ОСББ «ІП-2» затверджено кошторис та також затверджено перелік та розмір внесків. ОСОБА_1 є власником приміщення №209 загальною площею 509, 8 кв. м. та приміщення № 209А загальною площею 220, 7 кв. м. Вказує, що відповідач не сплачував щомісячні внески на утримання будинку, внеску на організацію охорони та безпеки будинку, у зв?язку з чим, у відповідача утворилась заборгованість станом на 12.06.2023 року (по травень 2023 року включно), яка становить: по приміщенню №209 - 266 054, 53 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 257 922, 39 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн; по приміщенню №209 А - 119 790, 58 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 111 658, 44 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн, а всього 385 845, 11 грн. Крім того, відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової у розмірі 4 693, 28 грн та 3% річних у розмірі 12 933, 03 грн, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року позов ОСББ «ІП-2» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «ІП-2» заборгованість по сплаті внесків на управління будинку, внеску на організацію охорони та безпеки будинку за період із лютого 2021 року по травень 2023 року у розмірі 385 845, 11 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 693, 28 грн, 3 % річних у розмірі 12 933, 03 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «ІП-2» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «ІП-2» судовий збір у розмірі 4 841, 70 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Литвиненко С. С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву повернути особі, яка її подала.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не встановлено, що ордер адвоката не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктом 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, а саме підпису адвоката Стригунова О. М., отже, такий ордер не є належним та достатнім підтвердженням повноважень адвоката на вчинення процесуальних дій в інтересах клієнта. А отже, є достатні підстави вважати, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Стригунов О. М. в інтересах ОСББ «ІП-2» вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги, зазначив, що позов в інтересах ОСББ був сформований та направлений представником, адвокатом Стригуновим О.М., до суду 07.06.2024рокуу системі електронного судочинства (ЄСІТС). Повноваження адвоката, крім ордеру від 25.09.2023 року, підтверджувалися також електронною довіреністю від ОСББ, яка була сформована 03.05.2024 року в системі електронного судочинства (ЄСІТС). Вказана довіреність від 03.05.2024 року із назвою «Довірен ОСББ Адв.pdf» долучалася до позову та наявна у справі. Вказана електронна довіреність наявна також й у системі електронного судочинства (ЄСІТС) у розділі «ДОВІРЕНОСТІ, ОРДЕРИ».

ОСББ вважає, що скаржник, з метою затягування апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі та, відповідно, затягування набуття ним законної сили і виконання рішення, навмисно вчинив дію, що суперечить завданню цивільного судочинства - подав завідомо безпідставну апеляційну скаргу. Викладене свідчить про зловживання ОСОБА_1 процесуальним правом - вчинення дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України). У зв`язку з чим, просить суд вжити до скаржника заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

02 квітня від адвоката Константін А. В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання, з метою ознайомлення з матеріалами справи, через нещодавній вступ у справу.

В судовому засіданні адвокат Стригунов О. М. в інтересах ОСББ «ІП-2» заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності скаржника, колегія суддів ураховувала наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто, реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Посилаючись на неможливість прибуття в судове засідання, адвокат Константін А. В. не надала доказів на підтвердження обставин, які б вказували на поважність відкладення судового засідання, ураховуючи ту обставину, що всі документи, що містяться в матеріалах справи, подані через систему ЄСІТС, до якої вона також має доступ та не позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи безпосередньо в електронному суді, а тому, визначені обставини не можуть вважатись поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Більш того, колегія суддів зазначає, що скаржник повідомлений про розгляд справи заздалегідь, поряд з цим, бажаючи мати іншого представника, не вчинив відповідних дій завчасно, а лише напередодні призначеного судового засідання, а саме 02.04.2025 року уклав відповідний договір про надання правничої допомоги.

Зважаючи на вищевикладене та ураховуючи ту обставину, що учасники справи про розгляд справи були повідомлені заздалегідь, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності відповідача та його представника , які не з`явилися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення адвоката Стригунова О. М. в інтересах ОСББ «ІП-2», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 вересня 2020 року у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано ОСББ «ІП-2» (а. с. 14-15).

28.09.2020 року правління ОСББ «ІП-2» прийняло рішення щодо відмови від подальшого користування житлово-комунальними послугами, що надаються ТОВ «ЖК «СЕРВІС ГРУП», починаючи з 01 грудня 2020 року.

На загальних зборах співвласників ОСББ «ІП-2», що відбулися 07.11.2020 року, був затверджений кошторис на 2020/2021 рік, а також затверджений перелік та розмір внесків (а. с. 83-88, т. 1).

На загальних зборах співвласників ОСББ «ІП-2», що відбулися 16.01.2022 року, був затверджений кошторис на 2022/2023 рік, а також затверджений перелік та розмір внесків (а. с. 200-207, т. 1).

ОСОБА_1 є власником приміщення № 209 загальною площею 509, 8 кв. м. та приміщення № 209А загальною площею 220, 7 кв. м. в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , з 26.02.2021 року (а. с. 16-21, т. 1).

При цьому, відповідачем не здійснюється оплата внесків на управління будинку, внесків на організацію охорони та безпеки будинку, починаючи з лютого 2021 року по травень 2023 року, а його пояснення не містять жодних посилань на те, що він, ОСОБА_1 сплачував вказані внески після набуття права власності 02.02.2021 року на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення №209 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 734, 2 кв. м., ні після його поділу на два окремі об`єкти нерухомого майна 26.02.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах заборгованість із платежів з утримання будинку та прибудинкової території та внесків відповідачів перед позивачем є обґрунтованою, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону, доказів, які б спростовували факт надання та отримання вказаних послуг щодо майна відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, а отже, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість із щомісячних внесків на утримання будинку, внесків на організацію охорони та безпеки будинку, яка становить: по приміщенню №209 - 266 054, 53 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 257 922, 39 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн; по приміщенню №209 А - 119 790, 58 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 111 658, 44 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн, а всього 385 845, 11 грн.

Крім того, з відповідача, за період із лютого 2021 року по травень 2023 року, підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 4 693, 28 грн та 3 % річних у розмірі 12 933, 03 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що ОСББ «ІП-2» забезпечує належне утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , рішення загальних зборів ОСББ «ІП-2» у встановленому порядку не були визнані недійсними.

Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 17, ч. 6 ст. 13, ч. 5 ст. 24 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ст. 322 ЦК України, співвласники зобов`язані брати участь у витратах на утримання і ремонт неподільного майна незалежно від факту користування ним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником нежитлових приміщень у будинку, де створено ОСББ, і доказів сплати встановлених внесків з моменту набуття права власності ОСОБА_1 не надано. Аргументи щодо дати набуття права власності не впливають на сам факт обов`язку сплачувати внески з моменту реєстрації права. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність заборгованості та правомірність вимог позивача.

Колегія суддів вважає правильнимрозрахуноксуду щодозаборгованості відповідача із щомісячних внесків на утримання будинку, внесків на організацію охорони та безпеки будинку, яка становить: по приміщенню №209 - 266 054, 53 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 257 922, 39 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн; по приміщенню №209 А - 119 790, 58 грн, в тому числі: заборгованість по внеску на управління будинку - 111 658, 44 грн, заборгованість по внеску на організацію охорони та безпеки будинку - 8 132, 14 грн, а всього 385 845, 11 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що дія постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 року № 206 (в редакції від 29.12.2023 року) не поширюється на дані правовідносини.

Отже, колегія суддів перевірила розрахунок суду та вважає його правильним, відтак, погоджується з висновком суду про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 693,28 грн інфляційних втрат та 12 933, 03 грн 3 % річних.

При цьому, відповідачем жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надано.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості із внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна ОСББ, тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак, задоволення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, колегія суддів звертає увагу скаржника на таке.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі подання представником позовної заяви в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина сьома статті 62 ЦПК України).

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), в постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20-ц).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.

Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.

За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24).

Як убачається із матеріалів справи, позов в інтересах ОСББ був сформований та направлений адвокатом Стригуновим О. М. до суду 07.06.2024 року черезсистему електронного судочинства (ЄСІТС) (т. 1, а. с. 1-215).

Повноваження адвоката крім ордеру від 25.09.2023 року підтверджувалися, зокрема, електронною довіреністю від ОСББ, яка була сформована останнім 03.05.2024 року в системі електронного судочинства (ЄСІТС) (т. 1, а. с. 209).

Вказана довіреність від 03.05.2024 року із назвою «Довірен ОСББ Адв.pdf» долучалася до позову та наявна в матеріалах справи.

Зазначена електронна довіреність наявна й у системі електронного судочинства (ЄСІТС) у розділі «ДОВІРЕНОСТІ, ОРДЕРИ».

Більш того, до матеріалів справи позовної заяви адвокатом також долучена й копія договору про надання правничої допомоги від 19.05.2023 року, яка підписана як Стригуновим О. М., так і головою правління ОСББ «ІП-2» Гуцулом В. С. (т. 1, а. с. 89-93).

При цьому, колегія суддів також звертає увагу й на те, що у відповідача та його представника як користувачів підсистеми «Електронний суд», немає можливості будь-яким чином впливати на зміст та вигляд електронного доручення, оскільки саме система його формує за відповідним алгоритмом і зразком. Отже, розміщення відмітки про нотаріальне посвідчення на такій довіреності є неможливим.

Електронне доручення формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 753/10165/21).

Подібний підхід до вирішення питання про дотримання форми апеляційної скарги, поданої представником сторони, викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 300/1329/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 344/13150/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 753/8640/24 (провадження № 61- 11983св24), від 10 січня 2025 року у справі № 753/16269/23 (провадження № 61- 8527св24) та від 05 березня 2025 року у справі № 357/10920/24 (провадження № 61- 17105св24).

За таких підстав, електронна довіреність, подана через ЄСІТС, є належною відповідно до усталеної практики Верховного Суду, а повноваження адвоката Стригунова О. М. підтверджені належним чином відповідно до вимог Положення про функціонування ЄСІТС, відповідно, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі, оскільки позиція ОСББ «ІП-2» була підтверджена як правомірна та обґрунтована, а доводи скаржника є суто формальні, безпідставні та спрямовані, імовірно, на затягування процесу, оскільки інших доводів, крім як посилання на відсутність повноважень представника позивача, апеляційна скарга не містить.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Стригунов О. М. в інтересах ОСББ «ІП-2» просив застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу, обумовлені тим, що відповідач зловживає своїм процесуальним правом. Втім, колегія суддів вважає, що подання апеляційної скарги адвокатом Литвиненком С. С. в інтересах ОСОБА_1 , хоча й не призвело до задоволення вимог скаржника, однак не містить ознак зловживання процесуальними правами у розумінні пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України. Вжиті скаржником дії не носили явного характеру протиправності, а мотиви подання апеляції, хоча й були критично оцінені судом, все ж ґрунтувалися на юридичній позиції, яка підлягала перевірці в межах апеляційного провадження.

Колегія суддів враховує, що інститут процесуального примусу, зокрема як накладення штрафу, має виключний характер і застосовується лише у випадках очевидного, умисного та безпідставного перешкоджання розгляду справи або виконанню судового рішення. У даній справі підстав для висновку про наявність саме такого умислу з боку скаржника або його представників не встановлено.

Більше того, реалізація процесуального права на оскарження судового рішення є гарантованим Конституцією та законами України механізмом захисту прав, свобод та інтересів осіб, і сам факт подання апеляційної скарги, яка не була задоволена, не може автоматично розцінюватися як зловживання цим правом.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів не вбачає за доцільне застосовувати до скаржника заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, оскільки для цього відсутні належні правові підстави та відповідна доказова база, що підтверджувала б наявність ознак навмисного зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Литвиненка С. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Литвиненка Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура