КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9800/2025
У Х В А Л А

11 квітня 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою у справі адвоката Чалова Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року про залишення позову без розгляду у складі судді під головуванням судді Шум Л.М.,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, адвокат Чалов А.О. в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи 03 вересня 2024 року направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду, в якій одночасно порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що з оскаржуваним судовим рішенням він ознайомився 07 серпня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року апеляційна скарга представника скаржника була залишена без руху та надано п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

11 жовтня 2024 року представник Державної іпотечної установи подав до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована тим, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року в даній справі на адресу установи не направлялась та не вручалась, судове рішення відсутнє в системі ЄСІТС, враховуючи постійні перебої з постачанням електроенергії та численними повітряними тривогами, які пов`язані з ракетними та дроновими атаками по місту Києві, скаржник має право на поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року поновлено строк на апеляційне провадження та відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Чалова А.О. в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року та передано справу на новий розгляд до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши подану апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Чалова А.О. в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року, необхідно відмовити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 13 червня 2016 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу за відсутності учасників справи, тобто, останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 29 червня 2016 року.

Апеляційна скарга адвокатом Чаловим А.О. в інтересах Державної іпотечної установи направлена до суду засобами поштового зв`язку 03 вересня 2024 року, тобто, з пропуском строку, встановленого ст. 354 ЦПК України.

При цьому, в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження скаржник посилається на те, що ухвала суду на адресу Державної іпотечної установи не направлялась. З ухвалою від 13 червня 2016 року представник скаржника ознайомився в приміщенні суду 07 серпня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху для надання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду.

В клопотанні на усунення недоліків скаржником за змістом зазначено, що через відключення світла та тривоги у період з 08 серпня 2024 року по 03 вересня 2024 року не вдалося вчасно подати апеляційну скаргу.

Разом з тим самі по собі посилання скаржника у поданій заяві на введений в Україні правовий режим воєнного стану не можуть бути визнані судом поважними підставами для поновлення пропущеного строку.

Дійсно, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який був затверджений Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та який продовжує діяти.

Проте, після запровадження воєнного стану на території України діяльність судів не зупинялася. Лише на окупованих територіях змінено територіальну підсудність судових справ. Київський апеляційний суд, які і підсистема ЄСІТС «Електронний суд» працює у штатному режимі.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) та від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22), саме по собі введення воєнного стану на території всієї держави, який продовжений і на теперішній час, без посилання на конкретні обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасному зверненню до суду у визначений законом строк, не може бути належною підставою для поновлення строку.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 200/21749/17, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 та 25 вересня 2024 року у справі № 760/19995/21-ц.

Державною іпотечною установою не наведено жодної обставини, яка пов`язана з веденням в Україні воєнного стану, яка дійсно перешкодила йому у встановлений законом строк звернутись з апеляційною скаргою. Відповідних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається до суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи скаржника щодо постійного відключення електроенергії також не заслуговують на увагу.

Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 559/2655/23 дійшов висновку, що застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки воєнний стан на території України оголошено 24 лютого 2022 року і з цього часу відбуваються масовані ракетні обстріли російською федерацією населених пунктів України, в тому числі об`єктів критичної інфраструктури, проте такі атаки не проводяться щодня, оскільки це складний логістичний процес. Разом із цим, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому Законом порядку. Не було встановлено в Україні й повного припинення роботи банківських устав, комунальних служб та/або поштового зв`язку.

У даній справі, в якій вирішується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, представником Державної іпотечної установи не надано будь-яких належних доказів (наприклад, графіку з посиланням на дату відключення світла, який би підтверджував цілодобове відключення світла, або його нетривалу наявність протягом дня), що підтверджувало б об`єктивну неможливість через відключення електроенергії подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.

Процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало суб`єкту оскарження реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення протягом встановленого законом строку після отримання повного тексту цього рішення, а вищевказані посилання на введений в Україні воєнного стану і часті відключення електроенергії є необґрунтованими підставами для поновлення пропущеного строку та за встановлених обставин свідчать про свідоме зволікання позивачем з поданням апеляційної скарги.

У поданій заяві в порушення вимог частини третьої статті 357 ЦПК України скаржник не вказав підстави, які підтверджують поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження з посиланням на належні та допустимі докази.

Між тим, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

У цій справі представник Державної іпотечної установи як у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і в апеляційній скарзі не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Він не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам адвоката Чалова А.О. в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, колегія суддів вважає, що такі причини є неповажними, а відтак з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Чалова Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка не брала участі у справі Державної іпотечної установи на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття й може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: