Єдиний унікальний номер судової справи 462/5407/24
Номер провадження 2/462/243/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Лаби Р. Я.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Данчак Т. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні та визначення способу участі батька у вихованні сина,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

ОСОБА_4 , 28.06.2024 року (вх. № 15470) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Відділ служби у справах дітей Залізничного району м. Львова про усунення перешкод у спілкуванні та визначення способу участі батька у вихованні сина, у якій просить суд:

1.зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 ;

2.встановити ОСОБА_4 спосіб участі у вихованні сина:

- безперешкодні побачення з сином в супроводі матері щонеділі, з 14 години до 16 години з можливістю відвідування сином під час зустрічей дитячих розважальних закладів, дитячих розважальних заходів, кінотеатрів, театрів, гуртків, спортивних секцій впродовж двох місяців з моменту вступу рішення в законну силу;

- безперешкодні побачення з сином без супроводу матері після закінчення двомісячного терміну побачень в супроводі матері щонеділі, з 14 години до 16 години з можливістю відвідування сином під час зустрічей дитячих розважальних закладів, дитячих розважальних заходів, кінотеатрів, театрів, гуртків, спортивних секцій;

- безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю матері та інших осіб) - кожного року 15-го жовтня з 14 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин (а.с. 2-3).

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що 20.05.2006 року між ОСОБА_4 та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб. 18.02.2013 року рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем не спілкувався і не підтримував жодних відносин. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у народився син ОСОБА_6 . На момент розірвання шлюбу позивачу не було відомо, що дружина вагітна і у позивача народиться син. Останній стверджує, що через два роки після народження сина дізнався, що у його колишньої дружини народилася дитина і що він є батьком. При цьому, відповідач відмовлялася від будь-якої допомоги, стверджувала, що виховає дитину сама. Так, на даний час відповідач не бажає, щоб позивач спілкувався із сином, оскільки вийшла заміж за іншого чоловіка ОСОБА_7 . Дійсно, син позивача виховується у сім?ї іншого чоловіка разом з їх спільними дітьми, однак, вчинення перешкод у спілкуванні дитини з рідним батьком суперечить закону. З метою забезпечення комфортного психічного зростання сина в сім?ї відповідача, у 2021 році, на її прохання позивач надав дозвіл на зміну прізвища сина з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », однак, така дія не мала на увазі відмову від сина. У вересні 2023 року Шевченківським відділом ДВС у м. Львові відкрито виконавче провадження щодо стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що незважаючи на те, що вчасно сплачує аліменти, заборгованість відсутня, однак спілкуватися з сином не має можливості. Відповідач почала створювати штучні перешкоди, не дає номер телефону сина, щоб позивач не міг з ним спілкуватися, заявляє, що таке спілкування погано вплине на психічний стан дитини. Відповідач не відповідає на усні звернення з питання зустрічей і спілкування з сином, ігнорує обговорення його навчання, виховання та відпочинку. Тому вказує, що така поведінка відповідач порушує його права як батька, так і права дитини, зокрема, право дитини на особисте спілкування з батьком. З метою недопущення негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися до суду із позовом.

ІІ. Рух справи в суді (з урахуванням зміни складу суду).

2.1. Щодо процесуальних дій.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Мруць І. С. (а.с 12).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 28.06.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 13, 14).

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 08.08.2024 року (а.с. 16, 17).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 18).

Розпорядженням керівника апарату Залізничного районного суду м. Львова № 100/24/В від 25.09.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, згідно п. 2.3.50 Р. ІІ Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду» призначено повторний автоматизований розподіл справи № 462/5407/24 (а.с. 47).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 48).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 49-51).

07.10.2024 року (вх. № 22685) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_4 адвоката Горбай Р. С. до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 53).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (у зв`язку із зміною складу суду). Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Постановлено Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування у порядку ст. 19 Сімейного кодексу України (далі СК України) надати письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині участі одного з батьків у вихованні дитини (а.с. 56-57).

19.11.2024 року (вх. № 25941) на виконання ухвали суду від Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування у порядку, в особі голови районної адміністрації Савки І. надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору № 260001вих-164434 від 15.11.2024 року (а.с. 64, 65-66).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 82-83).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.04.2025 року відмовлено у клопотанні про зупинення провадження у справі.

2.2. Щодо позицій учасників справи, які викладені письмово.

2.2.1. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

04.09.2024 року (вх. № 20258) від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що остання просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема відповідач вказала, що справді з 20.05.2006 року по 17.02.2013 рік перебувала у шлюбі з позивачем. 18.02.2013 року шлюб розірвано на підставі рішення суду. На час розірвання шлюбу їй не було відомо про вагітність. Однак згодом остання дізналася, що вагітна. Вказаний факт не приховувала, про що знав такої і позивач у справі. Вказано, що під час вагітності та пологів, позивач у справі жодного разу не цікавився станом здоров`я відповідача, а також про стан здоров`я майбутньої дитини, перебігом вагітності та пологів, не надавав жодної моральної та матеріальної підтримки. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_10 . Також зазначено, що позивач, як батько дитини не забрав відповідача із пологового будинку та жодного разу не проявляв наміру побачити сина. Коли сину було кілька місяців, відповідач звернулася до позивача з проханням надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Вказана обставина на думку відповідача спростовує підстави позову, а саме те, що про існування сина позивач дізнався через два роки. Також щодо тверджень позивача про оплату аліментів відповідач вказала на те, що такі виконувалися у примусовому порядку за її заявою. Тому зазначила, що жодних штучних перешкод у спілкуванні з сином не чинила та не чинить (а.с. 27-30).

2.2.2. Щодо додаткових письмових пояснень представника позивача.

16.12.2024 року (вх. №27925) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_4 адвоката Горбай Р. С. надійшли письмові додаткові пояснення (документ сформований в системі «Електронний суд» 16.12.2024 року). Із змісту вказаних пояснень, у тому числі вбачається, що сторона позивача вважає наданий третьою особою висновок упередженим та таким, що не відповідає інтересам дитини, порушує права позивача. Так, зазначено, що позивач бажає спілкуватись та зустрічатися зі своїм сином, жодним компетентним органом не встановлено підстав для усунення відповідача від спілкування з дитиною, в тому висновок про недоцільність зустрічей позивача з сином вважає незаконним (а.с. 76-78).

ІІІ. Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 адвокат Горбай Р. С. у судовому засіданні надав усні пояснення по справі, підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні надала усні пояснення, вказала, що жодних перешкод у спілкуванні з сином не чинить, з огляду на вказане просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ільків Г. М. у судовому засіданні надала усні пояснення, просила суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування, в особі Данчак Т. П. у судовому засіданні надала усні пояснення, вказала на наданий письмовий висновок щодо розв`язання спору № 260001вих-164434 від 15.11.2024 року, покликаючись на вказаний висновок вказала, що вважає за недоцільне визначати дні та години зустрічей ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

IV. Позиція суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

08.04.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні 08.04.2025 року визначено, що проголошення судового рішення відбудеться 15.04.2025 року о 09 год. 40 хв.

Суд приймає до уваги лист Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 року, згідно п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

V. Встановлені судом фактичні обставини справи.

Як вбачається з копії рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2013 року у справі № 465/228/13-ц шлюб між ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20.05.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 898 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_11 залишено прізвище « ОСОБА_8 » (а.с. 4).

Копією свідоцтва про зміну імені (повторне) серії НОМЕР_1 , актовий запис № 8 стверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив ім`я 09.02.2012 року на: « ОСОБА_12 » (а.с. 8).

Копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , актовий запис № 24 стверджується, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив ім`я ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке після державної реєстрації змінено на: « ОСОБА_4 » (а.с. 7).

Копією свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_3 , актовий запис № 452 стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

Також матеріали справи містять копію листа-відповіді від 18.06.2024 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові згідно якої вказано, що за даними АСВП на виконанні у відділі перебуває ВП № 72731953 з примусового виконання виконавчого листа № 462/5985/23 від 14.08.2023 року, виданого Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, починаючи з 09.08.2023 року. На момент надання відповіді заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 9).

Довідкою КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» № 1616 стверджується, що ОСОБА_4 , 08.07.1979 року на наркологічному обліку в медичному центрі не перебуває (а.с. 10).

Також суд приймає до уваги надані відповідачем копії: ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2023 року у справі № 466/12944/23 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження (щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 ) (а.с. 31), педагогічної характеристики на учня школи «Арніка» ЛМР ОСОБА_13 від 08.10.2023 року (якою стверджується, у тому числі те, що батько дитини п. Кметь жодного разу не приходив до школи, класний керівник жодного разу не бачила його, батько не цікавиться навчанням дитини у школі) (а.с. 32), заяви про зміну прізвища ОСОБА_10 від 19.08.2021 року з Кметь на ОСОБА_9 (а.с. 33), заяви про зміну прізвища малолітньої дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 (а.с. 34), консультації психолога щодо ОСОБА_5 (а.с. 35), висновку ЗРА ЛМР, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (із змісту якого вбачається доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 ) (а.с. 36-37).

Окремо суд враховує висновок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування щодо розв`язання спору № 260001вих-164434 від 15.11.2024 року, із змісту якого, у тому числі встановлено, що: між батьками відсутній спір щодо способу і порядку участі батька у вихованні дитини, батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків та не бере жодної участі у вихованні та житті дитини, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не знає свого біологічного батька, що підтверджується наявними матеріалами судової справи про позбавлення батьківських прав (справа № 466/12944/23). Жодних об?єктивних доказів того, що матір ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 із сином не надано. Батько, не бере участі у вихонанні сина з його народження. Між батьком та дитиною відсутній сталий психологічний зв?язок, дитина повноцінно не сприймає його як батька. Разом з тим, жодних об?єктивних даних про те, що матір вчиняє будь-які активні дії чи допускає бездіяльність, які б надали можливість констатувати факт спричинення перешкод батькові, які унеможливлюють його участь у вихованні сина відсутні. Окрім цього, також відсутні підтверджуючі документи того, що батько ОСОБА_4 звертався до органу опіки і піклування для вирішення спору з приводу участі у вихованні дитини і цей орган вже приймав певне рішення, яке матір ОСОБА_14 не виконує.

Так, діючи виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Залізнична районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати дні та години зустрічей ОСОБА_4 з малолітнім сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 65-66).

Суд вважає необхідним зазначити, що надає правову оцінку вказаному висновку та зазначає, що такий носить рекомендаційний характер, не є обов`язковим для суду та оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі.

VІ. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані норми права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У ст. 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1, 2, ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 577/3878/21, провадження №61-8759св22).

Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.10.2023 року у справі № 233/418/22, провадження № 61-11951св23).

Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.03.2023 року року у справі № 759/4616/19-ц, провадження № 61-8244св22).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив: що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 у справі «Йогансен проти Норвегії»).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім права її батьків.

Отже положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08.02.2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15.08.2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23).

Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі № 607/7767/22, провадження № 61-3947св23).

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 263/13178/18, провадження № 61-13898св21).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

VІІ. Висновки суду.

Так, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21)).

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, не зазначено у чому проявляються перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином та які саме перешкоди створює відповідач, також відсутні докази того, що позивач звертався до органу опіки та піклування для вирішення спору з приводу участі у вихованні сина і даний орган приймав відповідне рішення, яке не виконується відповідачем.

Суд зазначає, що обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, матеріали справи не містять.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача у справі про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, оскільки жоден з таких фактів у судовому засіданні не був підтверджений належними та допустимими доказами.

Враховуючи вказане, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, вимог ст. 157, 158 СК України, а також приймаючи до уваги, що судом встановлено відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

VІІІ. Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.1. Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Так, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні та визначення способу участі батька у вихованні сина відмовити.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 );

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування (, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34).

Текст судового рішення складено 15.04.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко