Справа № 362/8438/24
Провадження № 2/362/1306/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Л.М.Кравченко,

за участі секретаря судового засідання - М.С. Шмагун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

16.12.2024 р. позивач через свого представника адвоката Беніцьку В.І. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2022 р. У шлюбі народжена донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з осені 2024 р., позивач з донькою проживає за місцем своєї реєстрації в помешканні батьків, шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, яка поживає з позивачем. Відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти, враховуючи відсутність самостійного доходу дружини, чоловік має компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

За таких обставин позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.12.2024 р.

11.03.2025 р. до канцелярії суду представником відповідача адвокатом Хомичом О.О. подано відзив, який мотивовано наступним. Відсутність належних і достатніх доказів проживання дитини з матір`ю (Позивачем), неможливость Відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу, перебування сторін у шлюбних відносинах нетривалий час, можливість позивача отримувати утримання від своїх працездатних батьків, їх задовільний матеріальний та майновий стан.

18.03.2025 р. до канцелярії суду адвокат Беніцька В.І. подала відповідь на відзив, який мотивовано наступним. Фактичне місце проживання доньки сторін з позивачем, можливість відповідача здійснювати утримання дружини.

21.03.2025 р. через систему «Електронний суд» адвокатом Хомичом О.О. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких просив суд відмовити у задовленні позову.

25.03.2025 р. через систему «Електронний суд» адвокатом Беніцькою В.І. подано додаткову пояснення у справі, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги.

Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом №477 від 12.11.2022 р., що складений Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Статтею ст.84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

1. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

2. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

3. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

4. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

5. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

6. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Стаття 85СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Аналізуючи вище вказані норми закону, слід дійти висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, провадження № 6128943св18, від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19, провадження № 61-929св20), які є обов`язковими для врахування судами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач здійснює догляд за дитиною та відповідно немає змоги працювати, відповідач є особою працездатного віку та має можливість сплачувати аліменти на утримання дружинин , а отже дружина має право на стягнення аліментів на своє утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Разом з цим, позивач не надає жодних доказів, які б свідчили про те, що малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю (позивачем), знаходиться на її утриманні. Крім того, згідно долучених до матеріалів справи доказів позивачем та її представником не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач (батько дитини та чоловік дружини) працює та має такий дохід, що може надавати матеріальну допомогу на її утримання.

У відповідності до ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.ч.2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, ряд доказів, поданих разом з відповіддю на відзив 18.03.2025 р., до розгляду судом не приймаються, так як подані з порушенням ст. 83 ЦПК України.

Щодо стягнення аліментів з 11.12.2024 р.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду 16.12.2024 р., однак в прохальній частині позову позивач просить проводити стягнення з 11.12.2024 р.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України вбачається аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Отже, із врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт офіційного звернення позивачки до відповідача або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у період з 16.12.2024 р. до 11.12.2024 р. (дата подачі позову), а відповідач ухилявся від сплати аліментів, суд вважає що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з підстави недоведеності.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в представник позивача не довів заявлених позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 12, 76, 78, 79, 83, 95, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.182, 198-200 СК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Кравченко