Провадження №: 2/336/1721/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник директора Департаменту Юрій Швець, звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на їх користь надміру виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 в розмірі 4 000 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 грн..

Позов обґрунтовує тим, що з 14.04.2022 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району як внутрішньо перемішена особа, про що було видано довідку № 2327- від 14.04.2022. На підставі заяви відповідача від 15.04.2022 у відповідності до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022 відповідачу з 01.03.2022 призначено державну допомогу у розмірі 2 000 грн. щомісячно.

24.12.2022 ОСОБА_1 через додаток «Дія» самостійно знявся з обліку як внутрішньо переміщена особа, проте не подав заяву на припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. Враховуючи існуючий порядок формування списків та поданих заяв через додаток «Дія» Управління не мало технічної можливості відстежувати у режимі реального часу всіх громадян, які знімаються з обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та не подають заяву про припинення виплати допомоги ВПО. У березні 2023 спеціалістами Управління було встановлено, що ОСОБА_1 знявся з обліку, але продовжував отримувати допомогу на проживання у розмірі 2 000 грн. протягом двох місяців, що призвело до надмірної переплати у розмірі 4 000 грн. Для вирішення питання, щодо отримання переплати відповідачу було скеровано повідомлення з пропозицією добровільно повернути надмірно виплачені кошти, однак повідомлення залишено без уваги, кошти не повернуто, тому позивач вимушений звернутись в судовому порядку з означеним позовом, який просить задовольнити.

На підставі ухвали судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025 справу направлено до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за територіальною підсудністю.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ від 17.02.2025 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С.

Ухвалою судді від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем на позовну заяву відзиву подано не було.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 14.04.2022 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, про що свідчить довідка № 2327- від 14.04.2022 (а.с. 8).

На підставі його особистої заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 15.04.2022 йому нарахована допомога у розмірі 2 000 грн. щомісячно (а.с. 9,10).

Позивач в позовні заяві посилається на той факт, що під час перевірки у березні 2023 був встановлений факт самостійного зняття ОСОБА_1 з обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Згідно з довідкою ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 отримав надміру виплачені кошти на проживання як внутрішньо переміщена особа у розмірі 4000 грн. (а.с. 13).

Управління не мало технічної можливості відстежувати у режимі реального часу всіх громадян, які знімаються з обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та не подають заяву про припинення виплати допомоги ВПО.

Згідно п. 9 Порядку № 332 якщо отримувачів, яким призначено допомогу, відбулися зміни, які впливають на право на отримання допомоги, розмір допомоги перераховується з місяця, що настає за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженої особи або згідно з інформацією, наданою компетентним органом, та/або за результатами проведеної додаткової перевірки рекомендацій, наданих Мінфіном, відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат. Таку заяву уповноважена особа має право надіслати з використанням поштового або електронного зв`язку органу соціального захисту населення, уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Пунктами 19 цього порядку у разі подання заяви в електронній формі засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), або формування в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери (далі - Єдина система) уповноважена особа може повторно подати заяву до органу соціального захисту населення або уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи. При цьому датою подання заяви буде вважатися зафіксована дата в Єдиній системі.

21. Допомога призначається органом соціального захисту населення протягом 15 робочих днів з дати надходження заяви, у тому числі поданої в електронній формі засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія).

Якщо отримувач змінював місце обліку та не отримав допомогу, на яку він мав право, або змінив місце обліку засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), допомога нараховується (з урахуванням коштів, отриманих за відповідний період) за останнім місцем обліку.

22. З метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат.

23. Для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат.

За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.

З наведених положень вбачається, що обробка даних щодо тимчасово переміщених осіб відбувається у відповідності до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат між уповноваженими організаціями в електронному виді, тому посилання позивача про надання відповідачем заяви про припинення виплати не знайшло свого підтвердження.

24.12.2022 ОСОБА_1 через додаток «Дія» самостійно знявся з обліку як внутрішньо переміщена особа (а.с. 11), тобто офіційно повідомив про припинення свого статусу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц. Таким чином, переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій, соціальної допомоги тощо можливе шляхом стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини особи, зокрема, у випадку надання нею недостовірних (явно неправильних) даних, тобто у випадку недобросовісної поведінки набувача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження наявності в діях відповідача недобросовісності та окремо судом наявність такої не встановлено, оскільки відповідач добросовісно виконав свій обов`язок шляхом зняття з обліку за допомогою електронного додатку «Дія», неналежне виконання своїх обов`язків позивачем ніяким чином не впливає на дії відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 7 ст.81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

З огляду на те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати позивача за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 1212, 1214, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради, , місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 3.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова