Справа № 404/9710/24
Номер провадження 2/404/2657/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря - Бокатенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ) до ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Споживчий центр» звернулося через електронний суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №02.05.2023-100002718 від 03.05.2023 в розмірі 11 480 гривень.

Позовна заява обґрунтована тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_1 » 03.05.2023 укладено кредитний договір (оферти) № №02.05.2023-100002718. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 7 000 гривень, строком на 36 дні. Відповідно до умов кредитного договору дата повернення (виплати) кредиту - 07.06.2023. Первинний період користування кредитом - 8 днів з дня його надання (надалі - "первинний період"). Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Відповідно до договору від 03.05.2023 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 7 000 гривень строком на 36 дні. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 28.10.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 11 480 гривень, що складається зі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 000 гривень, за процентами в розмірі - 4480 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить позов задовольнити частково та стягнути тільки тіло кредиту в розмірі 7000 гривень, оскільки вважає, що нарахована позивачем сума відсотків за користування кредитом у розмірі 4480 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, посилається на те, що передбачені в договорі такі високі розміри відсотків порушують принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, є явно завищеною. Відповідачу не направлено копію договору. Посилається на те, що є малозабезпечною особою. Просила розстрочити виконання рішення суду, в разі задоволенні вимог, оскільки є матір`ю одиначкою, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей та перебувала у КЗ «Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини». Основним джерелом доходу є соціальні виплати та частково аліменти, які отримує на утримання старшої доньки.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він просив позов задовольнити повністю, оскільки розмір процентів погоджено сторонами відповідно до умов договору.

Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві вказав про проведення розгляду справи за відсутності представника.

Відповідач в судовому засіданні підтримала відзив.

Заслухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд приходить до такого висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

В абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року в справі №404/502/18, від 07.10.2020 року в справі №127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно зі ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Цей договір відповідач підписав одноразовим ідентифікатором Р411 заявку ТОВ «Споживчий центр», що відповідач не заперечує.

Згідно пункту 10.1 даного кредитного договору він набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

Згідно з квитанцією ID платником «Швидкий кредит» (сайт sgroshi.com.ua) згідно з договором № 02.05.2023-100002718 перераховано грошові кошти в сумі 7 000 гривень на рахунок НОМЕР_2 , що не заперечує відповідач.

Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на умовах зазначених у заявці кредитного договору (кредитної лінії), зокрема: дата надання/видачі кредиту 03.05.2023 сума кредиту: 7 000 гривень. Строк, на який надається кредит, - 36 днів з дати його надання; первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання (надалі первинний). Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (надалі - "черговий період"). Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1(один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім періоду застосування процентної ставки "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 12040 гривень. Загальні витрати за споживчим кредитом 5040 гривень.

Стороною відповідача не заперечуються факти укладення вказаного договору та отримання кредиту за ним, не оспорюється розмір тіла кредиту, однак вона вважає, що розмір відсотків нарахований у порушення законодавства про захист прав споживачів.

Суд не погоджується з вищевказаними мотивами сторони відповідача.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові від 02.12.2015 року в справі №6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року в справі №6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Як вбачається з умов кредитного договору (кредитна лінія) №02.05.2023-100002718 від 03.05.2023, первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, за який нараховуються проценти за ставкою «Економ» (2% за 1 день користування кредитом), а за черговий період користування кредитом - нараховуються проценти за ставкою «Стандарт» (3% за 1 день користування кредитом застосовується після/в період закінчення первинного).

Максимальний строк, на який надається кредит - це період, який складається з кількості календарних днів фактичного користування кредитом (залишком кредиту у разі його дострокового повернення), протягом якого нараховуються проценти до досягнення загальною сумою процентів їх максимального розміру (двісті процентів).

Судом встановлено, що відповідач не здійснював оплати за кредитним договором, що і призвело до виникнення заборгованості. А позивачем нараховано проценти у межах розміру та строків, встановлених кредитним договором.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону.

Відповідач, підписуючи договір був ознайомлений з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів, і надав свою згоду на отримання кредитних коштів.

Сума заборгованості за кредитом незначна і відповідно відповідач, ознайомившись з умовами договору, мав змогу розуміти, що розмір процентів буде залежати від строку, за який він поверне кредит.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 року в справі №216/23/15-ц (провадження №61-8113св21) зазначає, що недійсність - це така ознака правочину, який його сторони мали намір укласти чи уклали, яка має бути притаманна цьому юридичному факту на момент його вчинення. Якщо недійсність обґрунтовується обставинами, які на момент його вчинення не існували, це не може бути підставою для рішення суду про визнання його недійсним. Так само позивач у справі повинен мати право на позов у матеріальному сенсі на момент вчинення правочину.

У цій справі до звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості і ухвалення первісного рішення відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання недійсними певних пунктів кредитного договору, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору. Кредитор перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав їй інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Також позичальник не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були би йому незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Суд зважає на те, що оспорюваний кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та досягли згоди з усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. У текстах договору зазначено, що позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за цим договором та погоджується з ними.

Відтак, у суду відсутні підстави визнавати несправедливими умови договору щодо встановленого розміру відсотків за користування кредитом.

Схожі висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 24.05.2023 року в справі №686/1696/15 (провадження №61-6727св21).

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено, адже позивач просить стягнути 7000 грн тіла кредиту та 4480 грн процентів за користування кредитом.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір в розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду, в разі задоволення вимог в розмірі 7 000 грн, терміном на 7 місяців з виплатою щомісячно по 1000 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання розстрочення виконання рішення. Мотивує тим, що перебуває в складному матеріальному становищі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, її дохід складається з соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. З 17.08.2023 по 14.02.2025 з причин перебування у складних життєвих обставинах разом із сином 2023 року народження проживала у КЗ « Кіровоградський обласний центр матері та дитини».

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Дослідивши докази, надані відповідачем, суд приходить до висновку, що виконання рішення суду може бути розстрочене, зважаючи на матеріальний стан відповідача, наявністю на утриманні двох дітей, тощо, але не більше ніж на один рік з дня ухвалення рішення.

Відповідачем підтверджено в повній мірі наявність об`єктивних та непереборних обставин, що ускладнюють виконання ним судового рішення у даній справі.

При цьому суди наголошує на тому, що питання відстрочення виконання судового рішення у даній справі ніяким чином не нівелює статус заборгованості відповідача, не звільняє від обов`язку його сплати та настання наслідків в разі невиконання (несвоєчасного виконання) такого обов`язку.

Суд дійшов висновку про стягнення з відповідач на користь позивача заборгованості в розмірі 11 480 грн та судового збору в розмірі 2 442,40 грн, а всього 13933,24 грн.

В зв`язку з цим суд приходить до висновку про можливість розстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців зі сплатою відповідачем щомісяця по 1 160,20 грн.

На підставі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265, 268, 435 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ) до ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ) заборгованість у розмірі 11 480 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців зі сплатою відповідачем щомісяця по 1 160,20 грн, що не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено та проголошено 10.04.2025.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда