Справа № 724/2185/24
Провадження № 2/724/27/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Ковальчук Т.М.
секретаря судового засідання: Семенюк В.Б.
представника позивача: Боднарюка В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21.06.2010 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 20.01.2015 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Вказує, що відповідач з вересня 2012 року не проживає разом з ними, виїхала на постійне місце проживання до Тернопільської області, де і проживає на даний час. Дитина знаходиться на повному його утриманні, а мати з сином зовсім не спілкується, не займається його вихованням, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, тим самим свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по причині ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а також відповідно до ст.150, 180 СК України стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно і до досягненя дитиною повноліття.
Процесуальні дії по справі
17 вересня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.35).
Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.53).
Ухвалою суду від 17 березня 2025 року призначено заочний розгляд справи (а.с.91).
Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання) сторін
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подавала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, від представника за довіреністю ОСОБА_6 в матеріалах справи наявне клопотання від 28.10.2024 р. про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування (а.с.38).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, зі згоди позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України.
Фактичні обставини встановлені судом
Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 р.н., допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2010 по 20.01.2015 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 20.01.2015 року (а.с.15-16).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим 15.12.2010 року Виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.14).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом з ним за даною адресою проживає неповнолітній син - ОСОБА_4 , 2010 р.н., що підтверджується довідкою Колінковецького старостинського округу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області за №745 від 25.06.2024 року (а.с.17).
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25.06.2024 №746, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 ,2010 р.н., проживає в будинку разом з батьком ОСОБА_1 , 1986 р.н., та бабусею ОСОБА_4 , 1958 р.н. Умови проживання дитини забезпечені на належному рівні. Дитина повністю забезпечена всім необхідним для існування та належного розвитку. Батько виховує дитину самостійно. Мати дитини ОСОБА_3 за даною адресою не проживає більше одинадцяти років, вихованням дитини не займається, ніякої допомоги на утримання дитини не надає (а.с.18).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади Заліщицької міської ради Тернопільської області від 01.08.2024 (а.с.24-25).
Відповідно до характеристики «Опорного закладу освіти Колінковецького ліцею Топорівської сільської ради» Чернівецького району Чернівецької області, складеної на учня ОСОБА_4 , 2010 р.н., вбачається, що ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 2017 року, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у навчанні дитини, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, ситематично відвідує батьківські збори. Мати дитини вихованням сина не займається, жодного разу до школи не приходила, не цікавиться успіхами дитини (а.с.19).
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона являється рідною сестрою позивача (тіткою ОСОБА_8 ). Мати ОСОБА_8 дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням сина не займається. Відповідачка покинула сина у малолітньому віці на батька та виїхала до Тернопільської області, де намагалася створити нову сім`ю. Вона з сестрою доглядали хлопчика, оскільки батько дитини працював, щоб утримувати сина. Бабуся ОСОБА_8 працювала в школі вчителькою та в подальшому звільнилася з роботи та допомагала сину доглядати за онуком. Певний час хлопчик називав її мамою. Відповідачка була безвідповідальною особою, деякий час телефонувала та цікавилася сином, але в подальшому перестала телефонувати. Дитина матері не знає. Позивач розповідав синові про маму, показував фотографії. Коли хлопчик був в малолітньому віці, то запитував про матір, йому пояснювали, що вона поїхала за кордон. Батько жодних перешкод у спілкуванні матері з сином не чинив, свої батьківські обов`язки виконує добре, хлопчик живе в гарних умовах. Їй відомо, що мати дитини виїхала за кордон, але місце перебування її невідомо.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала покази, з яких вбачається, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_8 . Відповідачка з 2012 року не проживає з позивачем, виїхала з дитиною до Тернопільської області, проте згодом повідомила позивачу, щоб забрав дитину. З того часу вона не бачила відповідачку жодного разу, до сина не приїжджає і не телефонує, не цікавиться його долею, матеріальної допомоги не надає. Позивач є чудовим батьком, виховує сина, в цьому йому допомагають його мати і сестра, жодних перешкод у спілкуванні матері з сином не чинив. За весь цей час мати дитини не проявила жодної ініціативи для спілкування з сином. Їй невідомо, де на даний час перебуває відповідачка, з нею не спілкується.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надала покази, з яких вбачається, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою приблизно півтора року. На даний час вони разом не проживають та позивач самостійно виховує сина. Відповідач залишила сина у віці двох років з батьком, з того часу вона її жодного разу не бачила. Зазначила, що її син разом з позивачем у 2012 році їздили за місцем проживання відповідачки в с.Зелений Гай Тернопільської області щоб забирати хлопчика від матері. Дитина була у жахливому стані, що позивачу було соромно її привезти до своїх батьків. Позивач виконує обов`язки батька добре, виростив порядного сина, в цьому йому допомагає його мати, яка навіть залишила роботу, щоб доглядати онука. Батько жодних перешкод у спілкуванні матері з сином не чинив.
В судовому засіданні заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 р.н., в присутності психолога, який пояснив, що проживає разом з батьком та бабусею в с.Колінківці, мама з ними не проживає багато років. Він знає, що мати звати ОСОБА_11 , але як вона виглядає, не пам`ятає. Від батька йому відомо, що мати перебуває за кордоном. Жодних гостинців мама із за кордону йому не передавала, його навчанням, вихованням не цікавилася, не телефонувала. Його вихованням займався батько, бабуся, тітка ОСОБА_12 . З мамою бачитись і спілкуватися не бажає, оскільки вона «залишила його».
З висновку за результатами психологічної діагностики неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 р.н., яка проведена 21.03.2025 року практичним психологом ОСОБА_13 , з метою вивчення психоемоційного стану дитини, встановлено, що в ході бесіди хлопчик розповів, що проживає все життя з батьком ОСОБА_14 та бабусею ОСОБА_15 , які ним опікуються, виховують та матеріально забезпечують. Про місце знаходження біологічної матері ОСОБА_8 нічого не відомо, він її не пам`ятає і не бачив з моменту від`їзду. Велику участь у вихованні хлопчика приймає тітка ОСОБА_16 , з якою у нього теплі, довірливі стосунки. Едуард спокійний, врівноважений, неконфліктний. Те, що він виховувася без матері, ймовірно вплинуло на його емоційний стан, самооцінку та соціальну адаптацію, має доброзичливий характер, рідко проявляє агресію або суперечності у спілкуванні. Відзначається підвищеною чутливістю до думки оточуючих та піддається впливу, скромний, стриманий у висловлюваннях та емоціях, виявляє довіру до дорослих, але може потрапляти під негативний вплив однолітків через бажання бути прийнятим у колективі (а.с.87).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.09.2024 року №69-12/24, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не бере участь у її вихованні та утриманні, не проживає з дитиною багато років (а.с.41-42).
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18, відповідно до якої: з урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Верховний Суд наголошує, що зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька.
У разі наявності перешкод у спілкуванні з дитиною батько має застосовувати усі можливі заходи захисту своїх прав та прав своєї дитини, зокрема, шляхом своєчасного звернення до органу опіки та піклування, а також до суду.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , маючи реальну можливість проявляти батьківське піклування щодо свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , не турбується про нього, не приймає участі у організації його життя, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, з 2012 року відповідач з сином не проживає та без поважних причин не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, утримання, не забезпечує здобуття дитиною освіти, не готує його до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створила належних умов для розвитку його здібностей, отже, життям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не бере, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків, а тому така пасивна поведінка ОСОБА_2 з урахуванням недоведення того, що вона зумовлена будь-якими діями батька, з яким проживає дитина, чи об`єктивними, незалежними від неї причинами, свідчить про її свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, порушує його права та інтереси.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема ставлення матері до дитини, обрання пасивної участі у житті дитини (тривала бездіяльність матері), відсутність будь-яких позитивних змін у поведінці матері щодо виховання дитини, думку дитини, тому суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позивач звертаючись з позовом до суду також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Судом встановлено, що відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає.
Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
Згідно ч.1та ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Оскільки неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач, яка є працездатною, в добровільному порядку цю допомогу не надає, то є підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів.
Таким чином, для забезпечення неповнолітній дитині отримання коштів, необхідних для її життєдіяльності, повної охорони її інтересів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, який підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня подачі позивачем даного позову до суду 08 липня 2024 року і до досягнення повноліття дитини.
Розподіл судових витрат
Згідно ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 30.06.2024 року (а.с.8). Оскільки позовні вимоги в цій частині задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.
У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору (постанова ВП Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17).
Позовні вимоги в частині стягнення аліментів задоволено частково в розмірі 2500 грн, що дорівнює 62,5 % задоволенню позовних вимог, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», отже судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 757 грн. (1211,20 х 62,5%) підлягають стягненню з відповідача на користь держави; іншу частину судових витрат по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 263, 265, 280 ЦПК України, ст. ст.150, 155, п.2 ч.1 ст.164, 180-182,184,191 Сімейного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій суміу розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону,починаючи з 08 липня 2024 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Відповідач, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, місцезнаходження: вул.Топорівська, буд.60, с.Топорівці, Чернівецького району Чернівецької області, .

Повне судове рішення складено 15.04.2025 року.

Суддя Т.М.Ковальчук