Справа № 638/5965/22
Провадження № 4-с/638/40/25
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В. В.,

за участю секретаря судового засідання Луценка Д. О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлії у виконавчому провадженні № 73264498, інший учасник справи: стягувач ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлії у виконавчому провадженні № 73264498, інший учасник справи: стягувач ОСОБА_4 , в якій просить суд визнати дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлії щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11 лютого 2025 року у ВП № 73264498 неправомірними та визнати вказаний розрахунок незаконним. Зобов?язати старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлію здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 73264498 виходячи з фактичного доходу ОСОБА_3 , який він одержував за період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року та який полягає у нарахованих відсотках по угоді № TDRM000969670 від 23.01.2023 року, укладеної з АТ «Сенс Банк».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Дзержинским районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист на виконання рішення від 20.12.2022 року у справі № 638/5965/22, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24.04.2023 року. Відповідно до вказаного рішення суду з ОСОБА_5 були стягнуті на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку. По даному виконавчому листу було відкрито виконавче провадження № 73264498 та починаючи з жовтня 2022 року по листопад 2024 року проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.02.2025 року, заборгованість по аліментам становить 45 716,80 грн. Заявник зазначає, що як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості, з нього щомісяця стягувалось 2 085,00 грн., виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Нарахування аліментів в такому розмірі державний виконавець обґрунтовує тим, що заявником (боржником) не надані та в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які відображають суми отриманих боржником доходів. Заявник з вказаним розрахунком заборгованості по аліментам не згоден, оскільки весь період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року, за який з нього стягуються аліменти на утримання колишньої дружини, він не мав постійного місця роботи та заробітної плати не отримував. Заявник вказує, що ним 23.01.2023 року в АТ «Сенс Банк» був відкритий депозит на суму 5000,00 грн. під 12,25% річних відповідно до угоди № TDRM000969670 від 23.01.2023 року. З цих коштів на виконання запиту державного виконавця № 59938 від 14.11.20 було проведено стягнення за ВП № 73264498 у розмірі 300,00 грн. Після стягнення залишок на депозитному рахунку заявника склав 4700,00грн. Щомісяця за депозитом заявнику нараховуються відсотки відповідно до угоди у розмірі 12.25% та утримується податок з доходів та військовий збір. Крім відсотків по депозиту у заявника за період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року ніяких доходів не було, крім соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в січні та лютому 2024 року у загальному розмірі 4 000,00 грн. Документи на підтвердження того, що заявник крім доходів від депозиту, інших заробітків (доходів) в період з 10.2022 року по 11.2024 року не мав та самостійно сплатив стягувачу у належному розмірі аліменти, а саме банківську виписку, довідку з податкової та квитанції про сплату, були надані заявником державному виконавцю разом із заявою зробити перерахунок заборгованості по аліментам, виходячи з фактично отриманих доходів. За результатами розгляду заяви заявника державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням сплачених заявником самостійно сум, виходячи з середньомісячної заробітної плати. Заявник зазначає, що своїми діями державний виконавець порушив вимоги СК України та фактично вийшов за межі рішення суду, яким розмір аліментів був встановлений у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів).

Стягувач ОСОБА_4 надала письмові заперечення на скаргу разом доказами. В обґрунтування своїх заперечень послалася на те, що твердження ОСОБА_3 про відсутність постійного місця роботи та неотримання заробітної плати є неправдивими, направленими на уникнення від сплати аліментів та приховування дійсних доходів. Так, він особисто повідомив суд апеляційної інстанції в судовому засіданні під час перегляду судового рішення по справі №638/7616/22 за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про зміну одного місця роботи на інше з 01.09.2023, а в судовому засіданні під час розгляду справи №638/21200/24 за участю тих же сторін ОСОБА_3 повідомив, що працює шевцем у ПП Таус.

Старший державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Ю. І. надіслала суду через підсистему Електронний суд письмові пояснення, в яких зазначила, що 09.11.2023 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73264498. Після цього на виконання вимог ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем були здійснені відповідні запити щодо встановлення заробітку (доходів) боржника ОСОБА_3 .. Після отримання відповідей вказаних відомостей не встановлено. Після звернення 23.01.2025 боржника до відділу щодо надання розрахунку заборгованості з врахуванням квитанцій про сплату аліментів на дружину виконавцем 11.02.2025 обчислено розрахунок за період з 25.10.2022 по 30.11.2024. Оскільки боржником не надані та в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які відображають суми отриманих боржником доходів, розмір заборгованості у відповідності з положеннями ст.195 СК України визначено, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Розрахунок заборгованості боржника який не працював, тобто не мав реального заробітку, здійснюється виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 , адвокат Картавих М. І., підтримала вимоги скарги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, просила відмовити у її задоволенні.

Старший державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Ю. І. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд скарги без участі відділу. У письмових поясненнях на скаргу просила відмовити в повному обсязі у задоволенні скарги та прийняти рішення з обов`язковим урахуванням прав та інтересів Держави.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України), тобто судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа (№638/5965/22) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2022 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, стягнення суми аліментів здійснювати з 25.10.2022. Рішення суду ухвалено допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.04.2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2022 року залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 24.04.2023 року, видано виконавчий лист по справі.

На виконанні старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Ю. І. перебуває виконавче провадження № 73264498 з примусового виконання виконавчого листа № 638/5965/22 від 16.05.2023 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

09.11.2023 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73264498.

09.11.2023 старшим державним виконавцем направлено запит до Пенсійного фонду України № 180788691 про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи. Результатом обробки запиту, особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу.

Після запиту до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, виконавцем отримана відповідь, що інформацію не надано з причини її відсутності в Державному реєстрі.

З виписки по угоді № TDRM000969670 від 23.01.2023 року, наданої АТ «Сенс Банк» за період з 23.01.2023 року по 12.02.2025 року, вбачається, що 23.01.2023 року ОСОБА_3 на його депозитний рахунок було внесена сума 5 000 грн. Після цього на вказану суму щомісячно нараховувались та виплачувались відсотки після вирахування військового збору та податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту.

23.01.2025 року до Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява боржника про надання розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № 73264498, з врахуванням квитанцій про сплату аліментів та виписки з депозиту, по угоді TDRM000969670 від 23.01.2023 АТ «СЕНС БАНК».

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 до здійснення розрахунку державним виконавцем здійснив наступні оплати за аліментами на користь ОСОБА_4 : 26.01.2023 року в розмірі 4 573 грн за період жовтень-грудень 2022 року; 13.06.2023 року в розмірі 15 грн. за травень 2023 року, в розмірі 15 грн. за червень 2023 року; 18.07.2023 року в розмірі 15 грн. за липень 2023 року; 16.09.2024 року в розмірі 15 грн.; 16.10.2023 року в розмірі 30 грн. за вересень-жовтень 2023 року; 12.12.2023 року в розмірі 15 грн. за листопад 2023 року; 10.01.2024 року в розмірі 15 грн. за грудень 2023 року; 14.02.2024 року в розмірі 15 грн. за січень 2024 року; 13.03.2024 року в розмірі 15 грн. за лютий 2024 року; 16.04.2024 року в розмірі 15 грн. за березень 2024 року; 13.05.2024 року в розмірі 15 грн. за квітень 2024 року; 12.08.2024 року в розмірі 15 грн. за червень 2024 року; 22.01.2025 року - в розмірі 15 грн. за січень 2023 року, в розмірі 15 грн. за лютий 2023 року, в розмірі 15 грн. за серпень 2023 року, в розмірі 15 грн. за травень 2024 року.

11.02.2025 року старшим державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Ю. І. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 638/5965/22 від 16.05.2023 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова за період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року. Згідного цього розрахунку заборгованість зі сплати аліментів складає 45716,80 грн.

При обчисленні вищевказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець застосувала розмір середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до положень ст. 195 СК України та розділу XVI Інструкції.

Після здійснення розрахунку ОСОБА_5 12.02.2025 року сплатив за аліментами на користь ОСОБА_4 в розмірі 15 грн. за березень 2023 року, 15 грн. за квітень 2023 року, 15 грн. за липень 2024 року, 15 грн. за серпень 2024 року, 15 грн. за жовтень 2024 року, 15 грн. за листопад 2024 року.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції № 512/5).

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Тобто, до зайнятого населення належать особи, які отримують дохід від видів зайнятості, пов`язаних з виконанням обов`язків за трудовим договором, військовою (чи альтернативною) службою, самозабезпеченням, від праці за кордоном, а також ті особи, які навчаються. Також до зайнятого населення належать і непрацюючі працездатні особи у випадках, передбачених абзацом другим пункту 1 статті 4 вищевказаного Закону.

Отже, Закон № 5067-VI визначає, що до зайнятого населення належать як особи, які працюють і отримують дохід від такої зайнятості, так і непрацюючі працездатні особи.

Поняття «дохід» є доволі широким і вміщує в собі як отримання матеріальних благ (в тому числі в грошовій формі), так і в нематеріальній формі, він може бути як пов`язаний з трудовою діяльністю (заробіток) так і ні. Так, Податковим кодексом України визначено, що базою оподаткування платників податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід (будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду).

До цієї бази, зокрема, відносяться пасивні доходи, в тому числі у виді процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інші проценти (у тому числі дисконтні доходи) (п.п.14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

В обгрунтування неправомірності розрахунку заборгованості державного виконавця по сплаті аліментів ОСОБА_3 посилається на ст.80 СК України, де врегульовано, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. При цьому жодним нормативним актом не встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років. Отже, при визначенні розміру заборгованості виконавець повинен керуватись вимогами ч.1 ст.195 СК України та провести розрахунок виходячи з фактичного доходу, який ОСОБА_5 отримував у вигляді відсотків на депозитний вклад, оскільки іншого доходу у нього немає, він офіційно непрацевлаштований.

З такими доводами суд не погоджується з огляду на наступне.

У статті 81 СК України вказано, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (далі - Перелік № 146).

У пункті 1 вказаного Переліку №146 (в редакції, чинній на час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів) зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам І групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Аналізуючи вказаний перелік, встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, можна дійти висновку, що під доходом розуміють виплати, які пов`язані з трудовою діяльністю (працею), підприємницькою діяльністю, державними допомогами, навчанням, плати за оренду, тощо. Тобто, зміст положень Переліку №146 щодо видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Проте, порядок визначення розміру саме заборгованості зі сплати аліментів, а не самого розміру аліментів, не обмежується лише визначенням переліку видів та розміром доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя. Як зазначалось вище, виконавець на виконання вимог інструкції №512/5 при розрахунку заборгованості, який обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, враховує відомості, отримані із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інші документи, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Так, частиною 2 статті 195 СК України унормовано, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Таким чином, положення цієї статті чітко вказують на необхідність визначення розміру заборгованості за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у разі коли платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості. При цьому це не виключає можливість отримання ним іншого виду доходу в цей період та добровільної сплати з нього аліментів.

Тлумачення положень підзаконних нормативно-правових актів (Переліку №146, Інструкції №512/5) має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого вони прийняті. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 по справі №760/4569/18-ц.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що ОСОБА_3 не був офіційно працевлаштованим у період виникнення заборгованості, відомості про отримані ним доходи не подавав, квитанції про щомісячну сплату аліментів не пізніше наступного робочого дня після їх оплати державному виконавцю, на виконання вимог Інструкції, не надавав, а звернувся до нього лише після того, як дитині виповнилося три роки.

Крім того, відповідно до оскаржуваного розрахунку в січні 2023 (до укладання угоди з банком) ОСОБА_3 було перераховано на утримання колишньої дружини ОСОБА_4 аліментів на суму 4573 грн. В судовому засіданні представник ОСОБА_3 зазначила, що розрахунок заборгованості виконавця за період з жовтня 2022 по січень 2023 (в тому числі відомості і щодо оплати) ОСОБА_3 не оскаржує.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та позиції заявника до цих обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 крім коштів від отриманих відсотків за депозит мав і інших дохід, який офіційно не підтверджувався як дохід від зайняття трудовою або іншою діяльністю. Такі доводи суд обгрунтовує тим, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку, починаючи з жовтня 2022. З вказаного розрахунку вбачається, що починаючи з березня 2023 по листопад 2024 ОСОБА_3 сплачувалась щомісячно сума аліментів на дитину (яка відповідала нарахованій виконавцем сумі), розмір якої також визначався, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. І вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 не оскаржується.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте, при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.

Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження № 61-407св20) вказано, що «відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що оспорюваний розрахунок заборгованості є законним та обґрунтованим, таким, що складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Натомість, ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не спростував вказаний розрахунок, іншого розрахунку на спростування оскаржуваного також не надав.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 офіційно за весь період виникнення заборгованості не працював, тому державний виконавець правомірно розрахував заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини відповідно до статті 195 СК України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Встановивши, що матеріалами виконавчого провадження підтверджена наявність певного боргу по аліментам з боку заявника, а останній не був позбавлений можливості подати такі докази на спростування наявного у виконавчому провадженні розрахунку, проте, належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлії у виконавчому провадженні № 73264498, інші учасники справи: стягувач ОСОБА_4 , державний виконавець Демченко Ю. відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Щепіхіна