РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1439/24

Провадження № 2/293/52/2025

16 квітня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , за змістом якого просить встановити факт здійснення ним реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м. з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із: житлової кімнати № 2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати № 2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур № 2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м. у 2011 році; визнати за позивачем право користування добудованою ним часткою житлового будинку; визнати за позивачем право користування 1/2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні добудованою ним часткою житлового будинку.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що у 2011 році він здійснив реконструкцію (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м. з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із: житлової кімнати № 2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати № 2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур № 2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м., тому має право користування вказаним добудованим житлом та право користування 1/2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024, справа №293/1439/24 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

Ухвалою суду 22.10.2024 постановлено відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи №293/1439/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.11.2024.

14.11.2024 до суду надійшов відзив на позов.

20.11.2024 справа не розглядалась через зайнятість головуючого в іншому провадженні, розгляд справи відкладено на 16.12.2024.

16.12.2024 справа не розглядалась через зайнятість головуючого в іншому провадженні, розгляд справи відкладено на 23.01.2025.

23.01.2025 ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.02.2025.

07.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив.

24.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 13.03.2025.

13.03.2025 ухвалою суду яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 10.04.2025.

10.04.2025 у судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити позов з мотивів, викладених у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з мотивів, викладених у відзиві, оскільки відповідач не порушував прав позивача.

В судовому засіданні 10.04.2025, ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, відповідно до ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив відкласти ухвалення та проголошення рішення суду до 16.04.2025.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Згідно рішення виконкому Черняхівської селищної ради від 31.10.2005 № 149, надано дозвіл ОСОБА_1 на реконструкцію житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.88).

08.02.2012 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дарувальник) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. та зареєстрований в реєстрі за №211. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 подарував та передав безоплатно цілу ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , а обдарований приймає у власність даний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Житловий будинок, що дарується за цим Договором, цегляний, житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м. До будинку, що позначається літерою «А» за планом земельної ділянки належать будівлі та споруди: літня кухня «Б», сараї «В», «Г», гараж «Д», вбиральня «У», огорожа №1-3. Земельна ділянка загальною площею 0,0765га, кадастровий номер :05:014:0061, на якій розташований житловий будинок і яка необхідна для його обслуговування є власністю ОСОБА_5 та буде подарована за реєстровим номером № 213 (а.с.101).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру правочинів убачається про реєстрацію правочину: договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , за датою посвідчення від 08.02.2012, номер у реєстрі нотаріальних дій 211, дарувальник: ОСОБА_1 , обдарований ОСОБА_4 (а.с.102).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13.06.2013, містяться відомості про площі квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, зокрема по квартирі АДРЕСА_2 зазначено житлову площу 37,9 кв.м., загальну площу 58,4 кв.м., по квартирі АДРЕСА_3 вказано загальну площу 34,6 кв.м. з яких дві кімнати площею по 13,2 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м., топочна площею 6,7 кв.м. (а.с.80-82).

Право власності ОСОБА_4 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами якого є літня кухня Б, сараї В, Г, гараж - Д, вбиральня У, огорожа, №1-3, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 6418807 від 22.07.2014 (а.с.19).

Відповідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата формування 22.07.2014) ОСОБА_4 (відповідач) є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір дарування (а.с.139).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата формування 22.07.2014) ОСОБА_4 (відповідач) є власником земельної ділянки, кадастровий номер: :05:014:0611, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.140,141, 142-144).

Відповідно до передпроектних проектних розробок будівництва житлового приміщення до існуючого житлового будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_1 , забудовник ОСОБА_1 , 2014 року, до існуючого житлового будинку погоджено проектуєму добудову загальною площею 34,6 кв.м. з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із двох житлових кімнат площею по 13,2 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м., топочна площею 3,35 кв.м., сан.блок площею 3,35 кв.м. (а.с.92-97).

Черняхівською районною державною адміністрацією 18.07.2014 видано будівельний паспорт на реконструкцію та добудову кімнат, топочної, санвузла, гаража по АДРЕСА_1 , забудовник ОСОБА_1 , документ що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою державний акт серії ЯЕ № 739507, виданий 27.11.2009 ОСОБА_1 (а.с.83-85,89-91).

Відповідно до довідки Черняхівської селищної ради №3949 від 30.11.2020 в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1971 р.н.; ОСОБА_6 , 2013 р.н.; ОСОБА_7 , 1971 р.н.; ОСОБА_4 , 1989 р.н. (а.с.98).

Із зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_6 , 2013 р.н., знято 10.11.2022 у зв`язку з заявою власника житла ОСОБА_4 (а.с. 99,100).

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 04.09.2023 № 1619/09-2023, встановлено, що відповідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17.11.2011 містяться відомості про площу будинку 55,9 кв.м., відповідно технічного паспорту на вказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 13.06.2013 містяться відомості про площі квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, зокрема по квартирі АДРЕСА_2 зазначено житлову площу 37,8 кв.м., загальну площу 58,3 кв.м., по квартирі АДРЕСА_3 вказано загальну площу 34,6 кв.м. з яких дві кімнати площею по 13,2 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м., топочна площею 6,7 кв.м. На поверховому плані житлового будинку наявний штамп від 13.06.2013, що дві кімнати площею по 13,2 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м., топочна площею 6,7 кв.м. самовільно побудовані. Також за результатами візуально-інструментального обстеження у квартирі АДРЕСА_3 виявлено влаштування нової перегородки, пробиті нові дверні прорізи, змінено цільове призначення кухні на санвузол, топочної на санвузол, та кімнати на кухню. Для відповідності вимогам будівельних норм при поділі житлового будинку на двох співвласників (варіант 1) необхідно провести відповідні ремонтно-будівельні роботи (а.с. 50-79).

Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 по справі №293/1020/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування відмовлено (а.с.145-151). Дане рішення постановою Житомирського апеляційного суду від 07.05.2024 залишене без змін. Тобто рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 набрало законної сили 07.05.2024 (а.с.152-153).

Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.12.2024 по справі №293/1883/22 в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні своєю власністю відмовлено, встановлено, що ОСОБА_1 проживає у добудованій ним частині житлового будинку, який належить ОСОБА_4 . Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 23.01.2025 (а.с.166-174).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у Постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, провадження № 14-43цс20 у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти .

Як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17.11.2011 містяться відомості про площу будинку 55,9 кв.м., відомості про добудову приміщень у 2011 році відсутні.

08.02.2012 згідно нотаріально посвідченого договору дарування за реєстровим номером № 211 позивач ОСОБА_1 подарував та передав безоплатно цілу ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 у власність відповідача ОСОБА_4 , а обдарований приймає у власність даний житловий будинок житловою площею 37,9 кв.м., загальною площею 55,9 кв.м. У договорі дарування зазначено, що земельна ділянка загальною площею 0,0765га, кадастровий номер :05:014:0061, на якій розташований житловий будинок і яка необхідна для його обслуговування є власністю Дарувателя та буде подарована за реєстровим номером № 213. Відповідні зміни щодо права власності відповідача на вказаний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування в подальшому внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак, незважаючи на це, позивач звернувся до Черняхівської райдержадміністрації із проханням надання дозволу на проведення реконструкції будинку у вигляді добудови, надавши документ що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою державний акт серії ЯЕ № 739507, виданий 27.11.2009 ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 04.09.2023 № 1619/09-2023, встановлено, що відповідно технічного паспорту на вказаний садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 13.06.2013 містяться відомості, що добудовані дві кімнати площею по 13,2 кв.м., тамбур площею 1,5 кв.м., топочна площею 6,7 кв.м. самовільно побудовані. Також за результатами візуально-інструментального обстеження у квартирі АДРЕСА_3 виявлено влаштування нової перегородки, пробиті нові дверні прорізи, змінено цільове призначення кухні на санвузол, топочної на санвузол, та кімнати на кухню.

В подальшому, на підставі звернення позивача, Черняхівською районною державною адміністрацією у 2014 році видано ОСОБА_1 передпроектну проектну розробку будівництва житлового приміщення до існуючого житлового будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_1 , а також 18.07.2014 видано ОСОБА_1 будівельний паспорт на реконструкцію та добудову кімнат, топочної, санвузла, гаража по АДРЕСА_1 , що свідчить про виконання будівельних робіт у 2012-2013 роках, а не у 2011 році.

Факт виконання добудови позивачем двох кімнат, топочної, тамбура у будинку по АДРЕСА_1 не заперечується відповідачем та підтверджено рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 17.12.2024 по справі №293/1883/22, згідно якого ОСОБА_1 проживає у добудованій ним частині житлового будинку, який належить ОСОБА_4 , а тому в цій частині позовна вимога про встановлення факту здійснення позивачем реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м. з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із: житлової кімнати № 2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати № 2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур № 2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м. підлягає задоволенню.

При цьому, з урахуванням частини першої статті 376 ЦК України, виконання позивачем вказаної добудови є самочинним.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Крім того, відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту свого права, позивач всупереч Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не звертався до органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів для прийняття збудованого ним житлового приміщення (прибудови) в експлуатацію, а звернувся із позовом до суду, тобто позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

За таких обставин позовна вимога - визнати за позивачем право користування добудованою ним часткою житлового будинку задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення.

Отже, з переходом права власності на об`єкт нерухомості, переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об`єкти оскільки визначальним у цих правовідносинах є факт набуття права власності на певний об`єкт, а не спосіб такого набуття.

У відповідності до п. «г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.

Вказана правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах від 23.12.2015 у справі № 6-244цс15, від 12.10.2016, № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Однак, враховуючи що право власності на збудоване позивачем житлове приміщення (прибудову) встановленим порядком не оформлене, тому позовна вимога - визнати за позивачем право користування 1/2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі 545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21) зазначено, що: «тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. […] В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у справі 452/2808/19 (провадження № 61-7110св22) зазначено, що: « […] власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, в тому числі і шляхом приведення приміщення до попереднього стану. […] власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. […] При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. […] важливим є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача, зокрема наявність перешкод у реалізації своїх повноважень щодо належного йому майна. Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 461/484/18 (провадження № 61-19122св20)».

Як встановлено судом, позивач не оформив право власності на добудовану ним частку житлового будинку, крім того не довів наявність будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому вимога позивача - зобов`язати відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні добудованою ним часткою житлового будинку задоволенню не підлягає.

Частина перша ст.81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 77, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач жодним доказом не довів порушення його прав відповідачем на користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Жодних перешкод у користуванні позивачем добудованою ним часткою житлового будинку відповідач не чинить, а протилежне позивачем не доведено, хоча це є його процесуальним обов`язком.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до переконання, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування зазначених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Pronina v. Ukraine, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, які виразились у самочинному будівництві (прибудові) об`єкта нерухомого майна, суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт здійснення ОСОБА_1 реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м. з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яка складається із: житлової кімнати № 2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати № 2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур № 2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено та підписано 16.04.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ