Номер провадження: 22-ц/813/22/25
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , діючого в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про приведення приміщень самовільно реконструйованої квартири у попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 , у якій просить усунути перешкоди у користуванні їм та його донькою квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_3 за її рахунок привести приміщення реконструйованої квартири АДРЕСА_1 у попередній стан: відновити прохід з приміщення кухні до кімнати ОСОБА_3 (№ 3), відновити віконний отвір в його кімнаті (№2) та перекрити прохід з кімнати ОСОБА_3 до його кімнати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він постійно проживає з сім`єю та зареєстрований зі своєю дочкою у квартирі АДРЕСА_1 . В даній квартирі він займав кімнату № 2 площею 15,75 кв.м, право користування підтверджується Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 986 від 11 листопада 2011 року, на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Раніше особовий рахунок на це житлове приміщення був відкритий на його бабусю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення виконкому Центральної райради депутатів трудящих м. Одеси № 449 від 2 серпня 1968 року та ордеру їй була надана відповідна житлова кімната площею 15,75 кв.м. Разом з цим, в даній квартирі також зареєстрована ОСОБА_3 , яка проживає в іншій кімнаті площею 9 кв.м, яка за твердженням позивача, скориставшись його відсутністю, змінила замки на вхідній двері до квартири та здійснила реконструкцію та перепланування квартири, внаслідок чого призначення кімнати позивача змінилось на підсобну, у зв`язку із чим позивач вважає свої права як користувача цієї квартири порушеними та звернувся до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , діючого в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про приведення приміщень самовільно реконструйованої квартири у попередній стан відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовної заяви.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 02 квітня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до громадського житлового фонду Одеської міської ради. Матеріалами справи підтверджене, що квартира знаходиться на 1-му поверсі двохповерхового флігелю будинку, має загальну площу 35, 7 кв.м. та складається з двох житлових кімнат, які після переобміру ОМБТІ та РОН, мають площу 14,77 кв.м. та 11,47 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Центральної райради депутатів працівників м. Одеси № 449 від 02.08.1968 року, а саме пунктом 9, ОСОБА_5 , враховуючи те, що у неї двоє дітей та нема де проживати, дозволено тимчасово проживати по АДРЕСА_1 , у кімнаті площею 15,75 кв.м., колишнє помешкання двірника, на склад сім`ї - три особи, з постійною пропискою до отримання житлової площі за місцем роботи у встановленому порядку.

З довідки КП ЖКС «Порто-Франківський» з місця проживання про склад родини та реєстрації, яка 16 червня 2011 року була надана позивачу ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована у кв. АДРЕСА_1 та займає кімнату житловою площею 15,75 кв.м. та є відповідальною особою, на яку відкрито особовий рахунок щодо сплати комунальних платежів. З довідки також вбачається, що разом з ОСОБА_4 у вказаній квартирі мають реєстрацію також її онук ОСОБА_1 разом зі свою донькою ОСОБА_2 , онука ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 , онука ОСОБА_8 та онук ОСОБА_9 . В якості сусідки по квартирі зазначена ОСОБА_3 , яка займає у квартирі кімнату площею 9 кв.м.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 08.05.1991р.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 17.05.1996р.

З відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, яка була надана у 2011 році завідуючому Першої ЮК Малиновського району м. Одеси ОСОБА_11 за Вих. № 2722-08-21, вбачається, що відповідно до актового запису № 553 про шлюб, виданого 30.04.1969 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_13 . Відповідно до актового запису № 638, виданого 26.08.1988 року вказаним відділом, зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_15 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.12.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради вбачається, що ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 10516.

Згідно з актового запису про смерть № 10516 на час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2 .

З копії витягу із розпорядження ПРА ОМР № 986 від 11.11.2011 року про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадян вбачається, що пунктом 2.10. розпорядження вирішено закрити особовий рахунок ОСОБА_4 на 1 кімнату, площею 15,75 кв.м. у зв`язку з її смертю та відкрити особовий рахунок на вказану житлову площу ОСОБА_1 , на склад родини 6 осіб (він, дочка ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , сестра ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 ).

Згідно з копії паспорту ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого 1 червня 2009 року Портофранківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 23 грудня 2011 року.

Згідно з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку), виданої позивачеві, вбачається, що ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 23 грудня 2011 року.

З поквартирної картки на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 проживали та були прописані: ОСОБА_16 - з 30 січня 1969 року, ОСОБА_3 з травня 1991 року, ОСОБА_10 з 31 серпня 1995 року.

З архівної довідки, виданої ділянкою № 8 КП «ЖКС ««Порто-Франківський», вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 проживали та були прописані: ОСОБА_17 з 27 травня 1968 року по 6 травня 1987 року, ОСОБА_16 - з 30 січня 1969 року по 10 лютого 1995 року, ОСОБА_18 з 2 жовтня1979 року по 5 грудня 1984 року, ОСОБА_19 з 23 квітня 1987 року по 6 травня 1987 року та з 8 травня 1991 року по теперішній час, ОСОБА_10 з 17 травня 1995 року по теперішній час.

Згідно з поквартирної картки на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що у цій квартирі були зареєстровані, зокрема: ОСОБА_20 з 9 лютого 1966 року по 8 лютого 1999 року, ОСОБА_1 з 16 травня 2001 року по 23 грудня 2011 року, ОСОБА_2 по 23 грудня 2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2012 року по справі №2/1522/10178/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2012 року, вирішено вселити ОСОБА_1 та неповнолітню ОСОБА_2 до кв. АДРЕСА_1 .

Суди при ухваленні даних рішень виходили з того, що ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_2 мають право користування кв. АДРЕСА_1 на підставі розпорядження ПРА ОМР № 986 від 11.11.2011 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року по справі №1522/19501/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2014 року, скасовано розпорядження ПРА ОМР № 986 від 11.11.2011 року в частині закріплення за громадянином ОСОБА_1 житлової кімнати площею 15,75 кв.м та відкриття особового рахунку на його ім`я у квартирі АДРЕСА_1 .

З листа Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області № 16/1306 від 11 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_21 з 11 червня 2014 року були зняті з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .

Судом при порівнянні плану поверху №1 будинку АДРЕСА_4 , виконаного 18 серпня 1949 року, перевіреного 27 березня 1961 року та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виконаного КП «ОМБТІ та РОН» 11 жовтня 2012 року, встановлено, що у період між складанням цих двох документів у даній квартирі було здійснене перепланування, а саме: зроблено дверний отвір між кімнатами № 2 та № НОМЕР_4 , закладено дверний отвір між кухнею та кімнатою № НОМЕР_4 , приміщення кухні було поділене на приміщення кухні № НОМЕР_5 та приміщення санвузлу № НОМЕР_6 . Що стосується вікна у кімнаті АДРЕСА_5 , таке вікно відсутнє як на плані 1949 року, так у технічному паспорті 2012 року.

Відповідно до ч.2, ст. 818 ЦК України тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом.

Відповідно до ч. 1, ст.99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Відповідно ч. 2, п. 18 Роз`яснення Верховного Суду України від 26.05.2001р. «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» стосовно до правил ст. 98 ЖК наймача, що залишився проживати в попередньому приміщенні (одночасно користуючись за договором найму наданим приміщенням), слід вважати тимчасовим жильцем, який не набуває права користування цим приміщенням незалежно від строку проживання в ньому і підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, ані ОСОБА_4 , бабуся позивача, ані сам позивач, та, відповідно його, донька на підставі Рішення виконкому Центральної райради депутатів робітників м. Одеси № 449 від 02.08.1968р. не набули права користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки при наявності вказаного рішення ОСОБА_4 житло надавалось для тимчасового проживання, а сама ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована з 09.02.1966р. до часу своєї смерті у квартирі АДРЕСА_2 .

Єдина ж законна підстава набуття позивачами права користування квартирою АДРЕСА_1 - розпорядження ПРА ОМР № 986 від 11.11.2011 року скасована рішенням суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право користування квартирою АДРЕСА_1 у позивачів та теперішній час відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що праву особи на звернення до суду (праву на судовий захист) має відповідати певне конкретне порушене, оспорюване, або невизнане право чи охоронюваний законом інтерес.

При цьому у відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції) тягар доказування наявності порушеного, оспорюваного, або невизнаного права чи охоронюваного законом інтересу лежить саме на позивачеві.

Позивачами доказів, які б свідчили про наявність в них права користування спірною квартирою, яке могло б було бути порушене відповідачкою, не надано, з огляду на що суд першої інстанції дійщов правильного висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

Л.М. Вадовська