Справа № 450/344/25 Провадження № 2/450/1001/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, директора Комунального некомерційного підприємства «Городоцька центральна лікарня» Городоцької місьої ради Львівської області Точена Ірини Михайлівни, про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до Городоцької міської ради Львівської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 червня 2022 року між ним та Городоцькою міською радою Львівської області в особі міського голови Ременяк В.В. укладено контракт до 31 грудня 2024 року, згідно якого він здійснював керівництво КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області. За час перебування на посаді керівника вказаного підприємства він виконував обов`язки згідно контракту, звітувався за виконану роботу перед депутатами Городоцької міської ради Львівської області, до дисциплінарної відповідальності не притягався, зауважень щодо виконання посадових обов`язків не мав. 18 жовтня 2024 року ним подано заяву міському голові Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. про продовження дії контракту до призначення переможця конкурсного відбору на цю посаду, на що останній 20 грудня 2024 року видав розпорядження № 420к про його звільнення з 31 грудня 2024 року із посади директора КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. Вказав, що інформація про звільнення негативно вплинула на його здоров`я, у зв`язку із чим він з 26 грудня 2024 року по дату подання позовної заяви перебуває на лікарняному. Водночас, незважаючи на тимчасову непрацездатність, відповідачем звільнено його із займаної посади, а 31 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку скеровано трудову книжку за місцем реєстрації. Зазначив, що відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку допускається лише у випадку надання письмової згоди працівника, якої він не надавав, оскільки заперечує звільнення. Крім цього, в період його тимчасової непрацездатності, відповідачем призначено на посаду директора КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області Точена І.М. З огляду на вказане, Городоцькою міською радою Львівської області при його звільненні порушено вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 250000 грн. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначив, що орієнтований розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 10000 грн. на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 27 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків описаних у такій.

06 лютого 2025 року представником позивача Пигель Л.І. подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 19 лютого 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

28 лютого 2025 року від представника відповідача Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. надійшло клопотання у якому він просив розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 28 лютого 2025 року.

03 березня 2025 року від представника відповідача Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено місячний термін для звернення до суду із позовними вимогами, та клопотання про залучення до участі у справі директора Комунального некомерційного підприємства «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області Точена І.М. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 04 березня 2025 року клопотання представника відповідача Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. задоволено. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, директора Комунального некомерційного підприємства «Городоцька центральна лікарня» Городоцької місьої ради Львівської області Точена І.М.

05 березня 2025 року представником відповідача Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що 20 грудня 2024 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України розпорядженням міського голови Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. № 420-К вирішено звільнити з 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 із посади директора КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області у зв`язку із закінченням дії контракту від 10 червня 2022 року. У відповідь на заяву позивача від 18 жовтня 2024 року Городоцькою міською радою Львівської області 31 грудня 2024 року повідомлено ОСОБА_1 про відмову у призначенні його на посаду з 01 січня 2025 року на час воєнного стану. На підставі розпорядження міського голови № 420-К від 20 грудня 2024 року ОСОБА_1 видано наказ № 196-К від 20 грудня 2024 року у якому останній зазначив про припинення виконання ним обов`язків за посадою директора у зв`язку із звільненням з 31 грудня 2024 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, п.29 контракту з директором КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області від 10 червня 2022 року. Таким чином, позивачу 20 грудня 2024 року було відомо про розпорядження міського голови, однак позовна заява надійшла до суду 23 січня 2025 року. Зазначив, що ОСОБА_1 31 грудня 2024 року у період з 17 год. 02 хв. по 17 год. 12 хв. оглядався у лікаря невролога ОСОБА_2 КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області, за результатами якого позивачу видано висновок про тимчасову непрацездатність з 31 грудня 2024 року по 04 січня 2025 року. Зауважив, що робочий час ОСОБА_1 розпочинався з 08 год. 30 хв. та завершувався о 17 год. 00 хв. Таким чином, позивач звернувся до лікаря, отримавши висновок про його тимчасову непрацездатність, після завершення останнього робочого дня дії контракту від 10 червня 2022 року, а саме після 17 год. 00 хв. Вказав, що звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту по суті не є розірванням трудового контракту, а є його припиненням у зв`язку із закінченням строку дії такого. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або волевиявлення працівника. Зауважив, що у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 640/498/17-ц міститься висновок про те, що звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. Таким чином, позивач при укладенні 10 червня 2022 року контракту повинен був усвідомлювати про строковий характер трудових відносин, а також їх можливе припинення у випадку не продовження дії контракту. З врахуванням викладеного, вбачається відсутність порушення відповідачем прав позивача, а як наслідок відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

18 березня 2025 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просив позовні вимоги задовольнити. Вказав, що з 26 грудня 2024 року по дату подання позовної заяви він перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичними висновками, долученими до матеріалів справи. Відтак, 26 грудня 2024 року та 31 грудня 2024 року він не перебував на робочому місці, а знаходився на листку непрацездатності. Крім цього, з ним не було проведено розрахунку на виплату допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності. З огляду на вказане, відповідачем проведено його звільнення в період його тимчасової непрацездатності, що порушує вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім цього, Городоцька міська рада Львівської області не повідомила його про не бажання в подальшому укладати контракт, не надала йому змоги відзвітувати перед депутатським корпусом про виконану роботу, не надала доказів його невідповідності займаній посаді або інших порушень тредової дисципліни чи господарської діяльності підприємства.

24 березня 2025 року представником відповідача Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. подано заперечення на відповідь на відзив, згідно мотивів яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивачем не подано міському голові заяви про продовження строку дії контракту.

24 березня 2025 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, директора Комунального некомерційного підприємства «Городоцька центральна лікарня» Городоцької місьої ради Львівської області Точена І.М. надійшли письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотиви яких аналогічні викладеним стороною відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 10 червня 2022 року між Городоцькою міською радою Львівської області та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого останній здійснював керівництво КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області на посаді директора на строк дії цього контракту.

Відповідно до пункту 29 розділу «Строк дії та інші умови контракту», контракт діє з 10.06.2022 року по 31.12.2024 року.

У пункті 27 контракту сторони узгодили, що за два місяці до закінчення строку дії цього контракту він може бути продовжений за згодою сторін не більше як один раз на строк від трьох до п`яти років.

18.10.2024 року позивачем скеровано на ім`я міського голови Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. заяву № Ф-1273-24 про призначення його на посаду директора КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області з 01.01.2025 року на період воєнного стану до дати призначення переможця конкурсу з відбору на цю посаду, але не пізніше дати закінчення 12 місячного строку з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Листом Городоцької міської ради Львівської області № 2772/03-24 від 15.11.2024 року директора КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області ОСОБА_1 повідомлено, що термін перебування його на посаді КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області закінчується 31.12.2024 року, відповідно до пункту 29 контракту від 10.06.2022 року, затвердженого розпорядженням міського голови від 10.06.2022 року № 199-К «Про переукладення контракту з ОСОБА_3 ». Повідомлено, що його заява від 18.10.2024 року буде розглянута в кінці грудня 2024 року.

Розпорядженням міського голови Городоцької міської ради Львівської області №420-К від 20.12.2024 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора КНП «Городоцька центральна лікарня» з 31.12.2024 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту від 10.06.2022 року.

20.12.2024 року ОСОБА_1 видано наказ №196-к «Про звільнення», якому зазначено про припинення ним виконання обов`язків за посадою директора у зв`язку із звільненням з 31.12.2024 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, п. 29 контракту від 10.06.2022 року на підставі розпорядження міського голови Городоцької міської ради Львівської області №420-К від 20.12.2024 року.

31 грудня 2024 року листом Городоцької міської ради Львівської області № 3203/03-24 ОСОБА_1 надано відповідь на заяву від 18.10.2024 року, згідно якої останньому відмовлено у призначені на посаду директора КНП «Городоцька ЦЛ» з 01.01.2025 року на час воєнного стану.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для звільнення позивача із займаної посади у розпорядженні міського голови Городоцької міської ради Львівської області №420-К від 20.12.2024 року зазначено п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 757/21376/22-ц дійшов висновку, що припинення трудового договору після закінчення визначеного ним строку не вимагає окремої заяви або додаткового волевиявлення працівника, який вже виявив свою волю на укладення строкового трудового договору. Закінчення строку дії трудового договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою роботодавця щодо розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність наміру роботодавця переукласти або продовжити трудовий договір та трудові відносини. Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, такий договір вважається укладеним на певний строк, тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/7888/16-ц, від 27 березня 2023 року у справі № 428/2992/20.

Покликання позивача на порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-1 і 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті.

Як встановлено з роздруківок із сайту медичної інформаційної системи, ОСОБА_1 встановлено тимчасову непрацездатність у день його звільнення 31 грудня 2024 року після завершення робочого дня, а саме з 17 год. 02 хв. по 17 год. 12 хв.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 , останній не перебував на листку непрацездатності.

Окрім наведеного, Верховний Суд у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 640/498/17-ц дійшов висновку, що звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Отже, судом не встановлено будь-яких порушень під час звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки між сторонами було укладено строковий трудовий договір, строк дії якого закінчився, у роботодавця був відсутній намір переукласти чи продовжити трудовий договір та трудові відносини, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача про скасування наказу та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Таким чином, встановивши, що припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем відбулось в межах законодавства та без порушення прав працівника чи роботодавця, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягає, як похідна від вимог про скасування наказу та поновлення на роботі.

Крім цього, судом встановлено, що розпорядженням міського голови Городоцької міської ради Львівської області №420-К від 20.12.2024 року доручено головному бухгалтеру КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області здійснити виплату ОСОБА_1 всіх належних йому сум, а згідно наказу №196-к від 20.12.2024 року «Про звільнення» відділу бухгалтерського обліку доручено провести розрахунок серед іншого за невикористані 29 календарних днів щорічної відпустки за відпрацьований період роботи з 13 лютого 2024 року до 31 грудня 2024 року.

З врахуванням викладеного, ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення за відпрацьований період роботи з 13 лютого 2024 року до 31 грудня 2024 року, а тому стягнення з відповідача невиплаченої допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності фактично подвоїть суму, належну для здійснення розрахунку із позивачем.

З огляду на вказане, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності варто вказати, що згідно приписів ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд в обов`язковому порядку спочатку має встановити чи були порушені невизнані або оспорені права позивача, а вже потім вирішувати чи підлягає порушене право до захисту, чи слід застосувати строк позовної давності. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Аналогічні роз`яснення містить п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позову, не застосовуючи строк позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 21, 23, 36, 40, 235 КЗпП України, Конституцією України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.