Номер провадження 6/754/104/25
Справа № 2-508/10
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-508, виданого 03.09.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 400 661,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 175 600,53 грн.; витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 1700 грн та 120 грн.

03.05.2019 приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 % на підставі Закону України "Про виконавче провадження». Також, 03.05.2019 винесено постанови про арешт майна та коштів боржник, у відповідності з якими накладено арешт на грошові кошти та все рухоме та нерухоме майно. Вказані постанови та виклик до приватного виконавця відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» було скеровано за адресою боржниці: АДРЕСА_1 .

З метою повного та фактичного виконання рішення суду 03.05.2019 р., приватним виконавцем направлено запити: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, Київське бюро технічної інвентаризації, Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, Державна прикордонна служба України, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Відділ реєстрації актів цивільного стану УПДР ГТУЮ у м. Києві, до Державної міграційної служби України.

Згідно відповіді ДПСУ на запит №: 260663729 від 02.04.2025 11:07 боржниця здійснює перетин державного кордону України. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповіді МВС за боржницею відсутнє зареєстроване рухоме та нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок повного погашення залишку боргу, який станом на 02.04.2025 становить 2 992 065,98 грн. Вказано про те, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї виконавчим документом зобов`язань, зокрема невжиття боржником заходів щодо виконання рішень за рахунок належних йому доходів та майна, інформація про яке свідомо не надається приватному виконавцю та те, що боржник систематично перетинає державний кордон з 2022 року, що у свою чергу тягне за собою значні фінансові витрати, проте наявні кошти останній мала б спрямовувати на виконання судового рішення. Такими діями боржниці порушуються не тільки права стягувача, але й порушуються засади виконавчого провадження, зокрема обов`язковості виконання рішень. Відповідно, не має іншого дієвого способу спонукати боржника до виконання судового рішення, яке є обов`язковим для виконання, ніж тимчасового обмеження у виїзді за кордон боржника. З метою запобігання невиконання боржницею судових рішень, забезпечення дотримання прав та інтересів стягувача та спонукання боржника до виконання вимог виконавчого листа № 2-508 виданий 03.09.2010, Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ППАТ"Універсал Банк" заборгованість за кредитом в сумі 400661.19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 175 600,53 грн.; витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 1700 грн. та 120 грн. У зв`язку з викладеним, приватний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язання за судовим рішенням.

В судове засідання приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-508, виданого 03.09.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 400661,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 175 600,53 грн.; витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення в сумі 1700 грн. та 120 грн.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець вказувала на те, що боржник ОСОБА_1 не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду та відповідного обов`язку у виконавчому провадженні. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово здійснює перетин державного кордону України, що підтверджується відповіддю ДПСУ на запит приватного виконавця від 02.04.2025.

Варто зауважити, що приватний виконавець на підтвердження обґрунтованості звернення до надає копії матеріалів виконавчого провадження.

Водночас, в поданні приватний виконавець Лановенко Л.О. посилається та вказує на наявність зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1, та одночасно вказує, що до його складу входить виконавче провадження № НОМЕР_1, що є суперечливим, зокрема з наданих копій документів неможливо встановити чи дійсно виконавче провадження є зведеним, оскільки відсутні докази зазначеному.

У разі виконання зведеного виконавчого провадження подання має обов`язково містити його номер в автоматизованій системі виконавчого провадження, кількість виконавчих проваджень, включених до зведеного виконавчого провадження, до подання подається облікова картка на зведене виконавче провадження.

Зазначені вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавцем не виконані та вказаних доказів нею не надано як й не надано також документів, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який і здійснює вказане зведене виконавче провадження.

Обґрунтовуючи подання приватний виконавець посилається, зокрема на те, що постановою від 03.05.2019 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, при цьому того дня прийняті й інші постанови: про стягнення основної винагороди приватного виконавця, про зміну (доповнення) реєстраційних даних стягувача, про арешт майна боржника, про арешт коштів на все рухоме та нерухоме майно боржника, скеровано запити у реєструючи органи з метою перевірки майнового стану боржника, наявності нерухомого майна, коштів, земельних ділянок, транспортних засобів та джерел доходів боржника.

При цьому, варто звернути увагу на те, що матеріли виконавчого провадження не містять належних доказів отримання боржником зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику боржника до приватного виконавця.

Часиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 31, ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

До подання державного виконавця має бути долучено відповідні належним чином засвідчені копії поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо). Проте таких доказів суду не надано.

Таким чином в матеріалах доданих до подання немає беззаперечних доказів повідомлення про вручення копій постанов та виклику державного виконавця, не підтверджено, що вони дійсно надсилались та вручені боржникові.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд позбавлений можливості вважати доведеним належне направлення боржнику та отримання нею постанови про відкриття виконавчого провадження, вказаних вище інших постанов та виклику приватного виконавця з роз`ясненням обов`язків боржника.

Окрім цього, виконавцем не надано доказів вручення всіх інших документів, на які вона посилається у поданні, зокрема викликів.

Також слід звернути увагу на те, що як вбачається з Автоматизованої системи документообігу суду Д-3, приватний виконавець Лановенко Л.О. у 2022 році зверталась до Деснянського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.05.2022 відмовлено приватному виконавцю у задоволенні подання приватного виконавця.

Варто зауважити, що в матеріалах справі також відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів щодо встановлення майна боржника та вчинення додаткових дій у разі якщо боржник без поважних причин не з`являвся за викликом виконавця.

Вбачається також, що всі виконавчі дії спрямовані на повідомлення боржника, отримання належної інформації щодо існування рахунків та майна у боржника, було здійснено виконавцем в період часу з 2019 по 2022 роки. При цьому, звертаючись до суду повторного в 2025 році, приватним виконавцем не надано суду доказів, що могли би свідчити про реальне вчинення виконавчих дій з метою виконання рішення суду в проміжок часу з 2022 по 2025 роки.

З наданих матеріалів вбачається наявною лише постанова про арешт коштів боржника від 13.03.2023, у відповідності з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів , що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які зроблено законом, належать боржнику.

Також, до матеріалів справи надано витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва щодо ОСОБА_2 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 03.04.2025.

Також, відстунє звернення до суду щодо застосування до боржника приводу або оголошення її у розшук.

Будь-яких інших доказів перешкоджання боржником у вчиненні виконавчих дій виконавцем також не надано.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Так, у справі Гочев проти Болгарії ( Gochevv.Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою Луордо проти Італії (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Таким чином, обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає у виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного злісного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Доводи приватного виконавця про те, що ОСОБА_1 обізнана про відкрите виконавче провадження, на вимогу виконавця не з`являлась, пояснень щодо невиконання рішення суду не надала, не свідчать про умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання боржником зобов`язань.

Також державним виконавцем не підтверджено, що встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, дійсно забезпечить фактичне виконання у повному обсязі рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження. Зокрема приватним виконавцем не обґрунтовано, як саме заборона виїзду може бути використана для стягнення заборгованості та виконання судового рішення.

Доказів, які б свідчили про доцільність обмеження боржнику у праві виїзду за кордон, матеріли подання не містять.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали подання не містять доказів, щодо здійснення приватним виконавцем усіх передбачених та можливих заходів, пов`язаних з виконанням, зокрема, повідомлення боржника у встановленому законом порядку про відкриття виконавчого провадження і здійснення його викликів для надання пояснень.

Також, варто зауважити, що в наявних матеріалах відсутні докази, що підтверджують вжиття приватним виконавцем всіх можливих заходів задля примусового виконання рішення протягом 2022-2025 років.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності у боржника майна, коштів чи транспортних засобів за рахунок яких і можливо виконати рішення суду.

В справі немає доказів того, що маючи майно чи грошові кошти боржник приховує їх з метою ухилення від виконання рішення суду.

Також не надано доказів вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Крім того, доказів на підтвердження вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на вилучення рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів боржника суду не надано, та матеріали справи не містять.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Доказів наявності у боржника вказаного майна та будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна на праві власності за рахунок якого й можливо було би виконати рішення суду приватним виконавцем не надано.

Відсутність такого майна у боржника визнається і в поданні, в якому зазначається про те, що будь-якого майна боржника, за рахунок якого можна виконати рішення суду виконавцем не виявлено, у боржника відсутні відкриті рахунки в банках, коштів на рахунках немає. Транспортних засобів, які би належали боржнику не виявлено. Іншого рухомого або такого, що належить боржнику майна також немає.

Суд не приймає до уваги доводи приватного виконавця щодо подання скарг боржником до суду, оскільки право особи на звернення до суду гарантовано Конституцією України.

Також слід зауважити, що в поданні не обґрунтовано відсутність можливості виконання рішення суду без застосування до боржника заходів обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження права виїзду боржника за межі України є крайнім заходом, який застосовується у випадку коли боржник має реальну можливість виконати рішення суду, але за рахунок саме виїзду за межі України не виконує його чи має намір не виконати його.

Подання приватного виконавця не містить належного обґрунтування, та доказів стосовно того, що такий захід, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України є єдиним дієвим заходом за рахунок якого можливо виконати рішення суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що боржник свідомо не виконує свої зобов`язання, а також доказів того, що він має змогу виконувати їх, але не робить цього без поважних причин.

Відповідно приватним виконавцем не доведено, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника реально забезпечить виконання рішення суду.

В свою чергу, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 331/8536/17-ц.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи.

Достатніх та беззаперечних підстав для застосування судом саме такого виключного заходу в даному конкретному випадку відсутні.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження факт ухилення боржника від виконання зобов`язань та необхідність обмеження його конституційного права.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Суд враховує, що відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Водночас, суд враховує, що Указом Президента України №64/2022, що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який продовжено до 24 квітня.

21 квітня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19 квітня 2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд бере до уваги зазначені обставини, а також положення Конституції України та зауважує, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути необхідним з метою евакуації та/або виїзду на лікування, тобто, таким, що спрямований на збереження життя і здоров`я людини.

Суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення на час подання виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця Лановенко Л.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_1 є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 260-261, ст. 441ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Саламон О.Б