Справа № 675/1912/24
Провадження № 2/675/201/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2025 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:

представника позивача: Дацишиної М.В.,

відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізяславська міська рада Шепетівського району Хмельницької області про визнання недійсним договору дарування частини квартири та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту рішення ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (по тексту рішення ОСОБА_2 , відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізяславська міська рада Шепетівського району Хмельницької області (по тексту рішення третя особа) про визнання недійсним договору дарування, укладеного 27.01.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., зареєстрованим в реєстрі за №398; припинення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , що набуте нею на підставі договору дарування, укладеного 27.01.2005, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П. зареєстрованим в реєстрі за №398 (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав: 57586572; індексний номер: 76115843 від 15.11.2024).

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на наступні обставини.

Так, як вказує позивач, відповідач ОСОБА_2 подарував їй 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , яка дарувальнику належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації Ізяславської міської ради 16.04.1998 №73.

Вказує і на те, що договір дарування було посвідчено нотаріусом в установленому порядку. Акцентує увагу, що свідоцтво про право власності на квартиру під АДРЕСА_1 було видано на ім`я чотирьох осіб в рівних частинах, зокрема позивачу та відповідачу по даній справі.

Разом з цим, за покликанням позивача, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.11.2016, яке набрало законної сили, було скасовано розпорядження відділу приватизації Ізяславської міської ради від 10.04.1998 №1224 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане відділом приватизації Ізяславської міської ради 10.04.1998 №1224.

Тим самим, співвласники вказаної вище квартири з огляду на рішення суду припинили свої речові права на неї, однак в Державному реєстрі речових прав залишився запис про право власності ОСОБА_1 на 1/4 частину такої квартири, набуте за договором дарування, укладеного 27.01.2005 між нею та ОСОБА_2 , оскільки він не визнався судом недійсним.

З врахування вказаних обставин, на думку позивача, вона не може бути власником частини квартири, оскільки судом визнано недійсним свідоцтво про право власності на таку квартиру, а відтак належним способом захисту її порушених прав буде визнання недійсним самого договору дарування та припинення права власності на відповідну частину квартири, що набуте нею на підставі такого договору дарування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. На думку представника позивача обраний спосіб захисту є єдиним можливим та правильним, оскільки судом було вже скасовано відповідне розпорядження про приватизацію квартири та визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно, належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, відзиву на позов не подавав, заяв про відкладення розгляду справи чи неможливості прибуття в судове засідання з поважних причин не подавав.

У судове засідання представник третьої особа не з`явилася, однак останньою подано письмову заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних доказів з покликанням про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши матеріали справи та доводи позивача в обгрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право власності на житло, посвідченого 10.04.1998 за №1224 відділом приватизації Ізяславської міської ради, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних долях.

Разом з цим, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.11.2016 по справі №675/1829/16-ц, яке набрало законної сили, було скасовано розпорядження відділу приватизації Ізяславської міської ради від 10.04.1998 №1224 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане відділом приватизації Ізяславської міської ради 10.04.1998 року №1224.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Як вбачається з договору дарування укладеного 27.01.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., зареєстрованим в реєстрі за №398, тобто до ухвалення вказаного вище судового рішення, позивач прийняла в дар 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що на підставі рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.11.2016 по справі №675/1829/16-ц було припинено речові права ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав №404030689 від 15.11.2024, №402464178 від 06.11.2024, №402463828 від 06.11.2024.

Разом з тим, попри рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.11.2016 по справі №675/1829/16-ц, речове право ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 не припинено, так як в Державному реєстрі речових прав міститься запис про чинний договір дарування, укладений 27.01.2005, посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., зареєстрованим в реєстрі за №398. Вказана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №404029750 від 15.11.2024.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частина перша статті 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому частина друга цієї ж статті вказує, що, зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на викладене, а також те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.11.2016 по справі №675/1829/16-ц про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру саме по собі не є підставою для внесення запису про припинення права власності позивача на 1/4 частину квартири, що набуте нею на підставі договору дарування, укладеного 27.01.2005, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П. зареєстрованим в реєстрі за №398.

Тим самим, з огляду на встановлені обставини, враховуючи, зокрема і приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вимога позивача про визнання недійсним договору дарування, укладеного 27.01.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., зареєстрованим в реєстрі за №398 є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку.

Крім цього судом враховано наступне.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

За змістом частини другої статті 346 ЦК України право власності може бути припинене у випадках, встановлених законом.

ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина друга статті 16 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Крім цього, частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Отже, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зважаючи, що частина квартири вибула із власності позивача на підставі договору дарування, який підлягає визнанню недійсним, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для припинення права власності на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , що набуте нею на підставі договору дарування, укладеного 27.01.2005, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П. зареєстрованим в реєстрі за №398 (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав: 57586572; індексний номер: 76115843 від 15.11.2024).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 83, 89, 141, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 27.01.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., зареєстрованим в реєстрі за №398.

Припинити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 1/4 частину квартири під АДРЕСА_1 , що набуте нею на підставі договору дарування, укладеного 27.01.2005, посвідченого приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П. зареєстрованим в реєстрі за №398 (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав: 57586572; індексний номер: 76115843 від 15.11.2024).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.04.2025.

Суддя Олександр Король