Єдиний унікальний номер справи № 760/6319/24
Провадження №22-ц/824/3561/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

а участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександри Костянтинівни, зацікавлені особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», Комунальне підприємство виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з данною скаргою на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На обґрунтування скарги зазначила про те, що в провадженні Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження № НОМЕР_2 та НОМЕР_1.

У зв`язку із оскарженням рішення суду, на виконання якого видано виконавчі документи, та внаслідок прийняття Київським апеляційним судом апеляційної скарги відповідача в справі № 760/5865/23 до розгляду, у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 було винесено постанову від 23.11.2023 року про зупинення виконавчого провадження із визначеним державним виконавцем періодом зупинення виконавчого провадження - до закінчення апеляційного розгляду. З аналогічних підстав у виконавчому провадженні НОМЕР_1 було винесено тотожну за змістом постанову від 23.11.2023 року про зупинення виконавчого провадження із визначеним державним виконавцем періодом зупинення виконавчого провадження до закінчення апеляційного розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2023 року, на виконання якого здійснюються виконавчі провадження, залишено без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» залишено без задоволення.

06.03.2024 року та 13.03.2024 року представник скаржника звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявами про негайне поновлення виконавчих проваджень; також подано відповідні клопотання разом із належним чином засвідченою копією постанови Київського апеляційного суду від 06.03.2024 року, в той же час станом на дату звернення із скаргою до суду примусове виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 760/5865/23 не було продовжено.

На підставі викладеного просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександри Костянтинівни щодо не продовження примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 року у справі № 760/5865/23 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександри Костянтинівни щодо не продовження примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 у справі № 760/5865/23 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; зобов`язати державних виконавців Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександру Костянтинівну або Черкасова Євгена Володимировича , або іншу уповноважену посадову особу продовжити примусове виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 року у справі № 760/5865/23 про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 256 144, 00 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн.; зобов`язати державних виконавців Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександру Костянтинівну або Черкасова Євгена Володимировича , або іншу уповноважену посадову особу продовжити примусове виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 року у справі № 760/5865/23 про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у сумі 10 037, 16 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн., судового збору у сумі 2 761, 44 грн. стягнути із Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом скарги.

03.05.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, в якій вона просила стягнути із Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом скарги Солом`янським районним судом міста Києва в розмірі 30000 грн. 00 коп.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік О.К. щодо не продовження примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 у справі №760/5865/23 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калашнік Олександри Костянтинівни щодо не продовження примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 08.11.2023 у справі № 760/5865/23 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; стягнуто із Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 22 жовтня 2024 року відділом державної виконавчої служби направлено апеляційну скаргу, в якій зазначено, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

25 грудня 2024 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де скаржник просила апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги скарги, зазначив, що доказів того, що у державного виконавця були об`єктивні перешкоди у здійсненні відновлення вчинення виконавчих дій за вказаними вище виконавчими провадженнями на підставі поданих заяв стягувача, матеріали справи не містять.

Як убачається з матеріалів справи, всі обставини по справі були належним чином встановлені судом першої інстанції. Вказані обставини апелянт не заперечує, проте зазначає, що суд не дав оцінку тим підставам, на основі яких виконавець заперечував проти задоволення скарги.

Апелянт посилався на те, що 26 березня 2022 року вступив в дію Закон від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якого розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102, в якому серед іншого встановлено, що визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки зупинення вчинення виконавчих дій регулюється саме Законом України «Про виконавче провадження», у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать і строки зупинення/поновлення вчинення виконавчих дій. Також апелянт зазначив про те, що повідомляв суд першої інстанції про звільнення державного виконавця Калашнік О.К. та передачу 15.03.2024 року матеріалів виконавчих проваджень, які перебували на її виконанні, державному виконавцю Черкасову Є.В., що з його точки зору також є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта.

Положеннями пункту 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» серед іншого встановлена норма, відповідно до якої визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Водночас у ч. 5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

У справі, що розглядається, виконавче провадження вже було відкрите і у зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції до апеляційного суду було зупинено виконавцем до закінчення апеляційного розгляду. Тобто у даному випадку підставою для зупинення виконавчого провадження було саме подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Як вже було вказано вище, постановою Київського апеляційного суду від 06.05.2024 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05.10.2023 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. Таким чином виконавець після того, як йому було повідомлено про закінчення апеляційного розгляду, мав винести постанову про відновлення примусового виконання рішення суду, оскільки відпали ті обставини, що стали підставою для зупинення провадження.

При цьому з точки зору колегії суддів апеляційного суду ч.5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені не строки, які можуть перериватися у зв`язку із воєнним станом, а визначається саме порядок дій виконавця після усунення тих обставин, що стали підставою для зупинення провадження, зокрема встановлено обов`язок виконавця невідкладно, не пізніше наступного робочого дня, винести постанову про відновлення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, посилання виконавця на положення п.10.2 Розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, адже вказана норма не врегульовує спірні правовідносини.

За таких умов доводи апелянта в цій частині не можуть бути прийняті судом.

Не можуть бути прийняті судом і доводи апелянта щодо того, що оскільки державний виконавець, який проводив виконавчі дії в одному з вищезгаданих проваджень, звільнилася 15.03.2024 року, недотримання вимог ч. 5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» було обумовлене поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що інформацію про відмову в задоволенні апеляційної скарги на рішення, які перебували на виконанні, було доведено виконавчій службі 06.03.2024 року і 13.03.2024 року. За таких умов продовження вчинення виконавчих дій в зазначених виконавчих провадженнях у відповідності до наведеної вище норми мало бути здійснене 07.03.2024 р. та 14.03.2024 року відповідно. Таким чином відновлення вчинення виконавчих дій в таких провадженнях аж 22.03.2024 року не може обумовлюватися звільненням виконавця, яке мало місце 15.03.2024 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 було заявлено попередній розмір понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000, 00 грн, а також зазначено, що додаткові докази таких витрат будуть надані окремо на протязі 5 днів після вирішення апеляційної скарги.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника зазначив про те, що тих доказів понесення ним судових витрат, які він надав разом з відзивом, достатньо для вирішення даного питання, відтак просив суд вирішити питання компенсації витрат на правничу допомогу одночасно із вирішенням апеляційної скарги по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява скаржника не підлягає до задоволення.

Частиною 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

на професійну правничу допомогу;

пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Питання стягнення судових витрат неодноразово було предметом дослідження Верховного Суду, у зв`язку з чим судом була напрацьована численна судова практика.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2022 року у справі №128/1326/18 зробив наступні висновки:

Верховний Суд в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 128/1326/18 наступні висновки: «У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження вимоги відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в даній справі заявник надав договір №05/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 06 березня 2023 року та Додаткову угоду до договору №05/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 23 грудня 2024 року.

Положеннями п.1.1. зазначеного Договору встановлено, що в його рамках адвокат надає послуги ОСОБА_1 з представництва, захисту, інших послуг правової допомоги, що пов`язані або виходять із відшкодування на її користь шкоди, завданої внаслідок залиття 12.03.2020 року квартири АДРЕСА_1 .

Вартість таких послуг встановлено п.3.1 Договору.

Додатковою угодою від 23 грудня 2024 року були внесені зміни лише в п. 3.1. основного Договору. Зокрема, сторони встановили вартість послуг виконавця. Вказаними змінами було встановлено вартість представництва замовника при апеляційному провадженні за апеляційною скаргою Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року.

Таким чином, вищевказаною додатковою угодою сторони внесли зміни саме щодо вартості послуг, і жодним чином не змінили обставин та виду таких послуг, які передбачені п.1.1 Договору, і які не мають жодного відношення до розгляду даної справи.

Жодних доказів з приводу внесення змін до договору №05/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 06 березня 2023 року щодо розповсюдження його дії на розгляд апеляційним судом скарги ДВС надано не було.

За таких умов подані до суду документи не можуть вважатися належним підтвердженням заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в рамках даної справи, що обумовлює необхідність відмови в задоволенні такого клопотання.

Окремо зважає апеляційний суд також і на те, що навіть при встановленні фіксованого розміру гонорару адвоката, суд має перевірити перелік і вид тих послуг, які надавав адвокат в рамках справи, з метою встановлення їх відповідності, доцільності та пов`язаності з предметом розгляду.

Згідно з умовами представленого Голощук Т. М. договору №05/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 06 березня 2023 року деталізація таких послуг оформлюється відповідним Актом, який підписують сторони. У той же час жодного документу зазначеного характеру до суду також надано не було, що окремо обумовлює відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько